der Keilinschriften eine Sprache öder eine Schrift?^ som 

 är införd i Z e i t s c h r i f t der d e u t s c h e n m o r g e n 1 ä n - 

 dischen Gresell sch af t, Band 29, h. 1, och utkom nästan 

 samtidigt med Lenormanfs ofvannämnda arbete. Accadiskans 

 turanism försvarar den sednare, i det han sats för sats föl- 

 jer Halévy's angrepp. Härvid framställer han ånyo det gram- 

 matikaliska material, han redan förut meddelat i É tu des 

 Accadiennes, och begagnar tillfället att rätta och föröka 

 sina i dessa meddelade hithörande uppgifter. Slutet af ar- 

 betet upptages af en "'"'glossaire'''' öfver accadiska ord, hvilka 

 deri blifvit citerade ocK förklarade; och det är att förmoda 

 att denna förteckning omfattar alla de ord, som hittills med 

 säkerhet blifvit dechiffrerade ur de accadiska texterna. 



Innan jag skrider till att taga närmare notis om detta 

 arbete och det deri framställda accadiska språket, vill jag 

 ännu fästa läsarens uppmärksamhet dervid, att den turanism, 

 som hr Lenormant trott sig finna i detta tungomål, icke är 

 den ofvan berörda vidsträcktare, hvilken sammanfaller med 

 agglutinationen, utan den turanism i inskränktare mening, 

 som representeras af de ural-altaiska språken och utgör de- 

 ras skaplynne. Detta framgår tydligen icke blott deraf, att 

 han jemförer Accadiskan oftast med språk ur den finskt-ugri- 

 ska grenen, stundom med de turkiska och någongång med 

 de samojediska, utan äfven af den ställning, han i en öfver- 

 sigtstablå i slutet gifvit Accadiskan bland dessa språk — 

 hvarom längre fram mera — och äfven af hans bestämda 

 uttalanden, t. ex. La L a n g u e Primitive de la C h a 1 - 

 dée, 8. 164. 



Efter antecknandet häraf kunna vi nu gå att betrakta 

 Accadiskans språkformer och ordmaterial, och derunder draga 

 våra slutsatser ur de jemförelser, vi komma i tillfälle att an- 

 ställa. 



Hvad till en början detta språks ljudsystem beträffar, 

 vill jag ej fästa någon synnerlig vigt dervid, att ordstam- 

 marne i Accadiskan ofta hafva konsonantiskt utljud, något 

 som äfven förekommer i de flesta ural-altaiska språk, ehuru 

 regeln i det kanske urspruugligaste och bäst bibehållna af 



