Instninieiital addali genom, fönnedclöt fadrcn 

 Eqvativ addagiin .såsom fadren 



Oj)l)osili\ adda(jab emot, Iramlor tadron. 



Pluralis vanliga tecken är mes, som fogas lill (ud.stam- 

 men, såsom i adda-mes fader 1. fädren. De possessiva pro- 

 nominal-siirtixerna sättas likaledes efter ordslammen och i 

 pluralis efter pluraländelsen, t. ex. adda-ma min läder, pliir. 

 adda-mes-mu mina fiider. Kasusändelsen sättes sist, t. ex. 

 adda-niu-ra åt min fader, ])lur. adda-mes mu-ra åt mina fä- 

 der. En annan mindre lirnklig ])luraländelse är ene, som 

 åter sättes sist i agglutinationsserieu, t. ex. adda-mu-ene mina 

 fäder, adda-mu-ra-ene ät mina fäder. Äfven en numerus 

 dualis förekommer af det accadiska nominet: den antager 

 räkneordet kas till ändelse, såsom uti si-kas ögon (två), 2)1- 

 kas öron (tvä). 



Efter framställandet af denna Aceadiskans deklination 

 utropar hr Lenormant: ^Met här är den turanska deklinatio- 

 nen i hela dess renhet och hela dess regelbundenhet, omöj- 

 lig att misskänna och som ej kan förblandas med någon an- 

 nan språkfamiljs deklination. ■>' Javäl, jag medgifver det, den 

 accadiska deklinationen är lik den turanska, såvidt aggluti- 

 nationeu är principen såväl i den ena som i den andra; men 

 längre sträcker sig ej heller likheten eller identiteten. Hr 

 Lenormant tror sig dock finna en sådan äfven i somliga af 

 de enskilda böjningsformerna. Låtom oss granska dessa. 



Bland kasus kunna endast de, som till äudelser hafva 

 ta, na, la och U^ komma i fråga, ty de öfriga kasusformerna 

 hafva ej ens skenbart några motsvarigheter i de ural-altaiska 

 språkens deklination. Den förstnämnda suffixen är i Acca- 

 diskan ändelse tillika för inessivus och elativus d. ä. för två 

 kasus med alldeles motsatt betydelse! Detta gör hr Lenor- 

 manls uppgifter om denna form tvifvelaktiga ; ty huru skulle 

 ett språk, som har en sådan mängd kasusformer för öfrigt, 

 tillåtit sig att nyttja samma ändelse för betecknandet af två 

 alldeles motsatta lokalitetsförhållanden'? Jag medgifver dock, 

 att ändeisen -ta i de ural-altaiska idiomerna förekommer 

 nytti.id i hvardera af den accadiska kasusformens olika be- 



