10 



minst skulle mau här säga: pati kofkeat =^ kurkeat puut, 

 -puu korkeissa = korkeissa puissa, ^jwy^ korkeissani = kor- 

 keissa puissani, såsom regeln fordrar det i Accadiskan. Tvärt- 

 om iemnar t. ex. Estniskan det förutgående attributivordet 

 oböjdt eller sätter det blott, när böjning kommer i fråga, 

 uti genitivus sing., medan det efterföljande substantivet an- 

 tager numerus- och kasusändelserna; t. ex. inusta kättega 

 = mustilla käsillä, kerge motetega = kevyillä ajatuksilla, 

 pimeda inimeste = sokeain ihmisten, noore inimeste = nuor- 

 ten ihmisten, oige teele = oikealle tielle, eller ock står attri- 

 butet väl i samma kasus som substantivet, men alltid i sin- 

 gularis, äfven dä det sistnämnda står i pluralis, t. ex. imes 

 riidis = uusissa vaatteissa, ajalikust asjust = ajallisista asioi- 

 sta (se Ahrens, Grr ammatik der Ehstnischen Spra- 

 che, Reval 1853, 2:r Theil, ss. 23 — 25). I de ostfinska språ- 

 ken deremot står attributet alltid framför substantivet och är 

 alltid oböjdt, således raka motsatsen af hvad förhållandet är 

 i Accadiskan. 



Bland räkneorden anför Lenormant följande cardinalia 

 såsom kända, neml. id 1, kas 2, is 3, såna och san i, bara 

 o. bar 5, as 6, sesna 7, bur 10. Derefter yttrar han: "'"'för 

 ''Hvå'*"' och ''"'sju'''' är Accadiskans likhet med de andra språken, 

 framförallt med de finskt-ugriska, så slående, att någon an- 

 nan utläggning än vår tabell ej är af nöden. Detta kan 

 man, fortfar han, äfven säga om ''''etf"', utom att Ostjakiskan 

 allena har bevarat dentalen, hvilken vi finna utgöra utljudet 

 i Accadiskan (ostj. it^ accad. id); alla de andra finskt-ugri- 

 ska idiomen ersätta den med en guttural. '''' Detta är dock 

 ett förvändt sätt att resonnera. Regeln måste väl dragas ur 

 flertalet af företeelserna, icke ur ett enstaka fall. Jag har 

 för längesedan (Suomi, 2 Jakso l:nen osa s. 36 ff.) 

 sökt ådagalägga, att uti de finskt-ugriska språkens ord för 

 ■'''etf' det genomgående temat är ett k, som står tillsammans 

 med de mest olika vokaler (f. yk-si urspr. yk-te^ tscher. ik 

 o. ik-tat, la. ok-ta^ votj. og o. odyg urspr. og-yd^ ung. egy), 

 och att det dentala element, som förekommer i ordets sed- 

 nare stafvelse, är ett paragogiskt tillägg, här likasom i så 



