13 



kiskan, emedan ju personspionomineriia i de båda språken 

 hafva ett så förvånande tycke af hvarandra. Ett sådant yr- 

 kande innebär dock en al)surditet. Ännu absurdare är ett 

 dylikt yrkande beträffande Finskans förvandtskap med A.C- 

 cadiskan, då detta språk har en annan serie af persunspro- 

 nominer, hvilka lörete ingen likiiel ined de finska, men imel- 

 lertid kunna vara de urs])rungliga och de äkta accadiska. 

 Dessa andra itersonsprononiiner äro följande: l:sta p. clah, 

 2:dra p. miut, men, 3:dje p. abha^ bah, lika i singularis och 

 pluralis. Såväl dessa, som de först nämnda nyttjas äfven till 

 betecknande af verbets person, pronominerna al" andra serien 

 dock äfven såsom uttryck för verbets objekt. 



Och härmed befinna vi oss på verbets område. Före- 

 teelserna här äro, om möjligt, ännu besynnerligare än i an- 

 dra delar af sj)råkbyggnaden, och ingenting berättigar for- 

 skaren så litet som det accadiska verbet att antaga den för- 

 vandtskap, hvarom här är fråga. Sjelfva hr Oppert, den ac- 

 cadiska språkforskningens fader, har, enligt citat som tillfäl- 

 ligtvis fått plats i hr Lenormanfs egen bok (La Langue 

 Primitive, ss, 236, 242), ^'längesedan insett, att det ej är 

 någon likhet mellan mekanismen i det accadiska verbet och 

 den, som förekommer i de ural-altaiska språkens verbum", 

 och att han i det förra '^ej kunnat finna något alls, som skulle 

 påminna om den turanska konjugationen''''*). Hvarje fördoms- 

 fri turanist måste förena sig i detta omdöme och derjemte 

 tillägga, att verbets konjugation i Aceadiskan är alldeles oför- 

 enlig med den turanska konjugationen, emedan principen i 

 den förra är prefifieri7ig, och dertill en enorm prefigering, 

 som är snarlik den i de amerikanska språken förekommande 

 inkapsulationen (se hr Lenormants eget yttrande härom i bör- 

 jan af denna uppsats), medan de turanska tungomålen ut- 

 trycka alla relationer förmedelst efter ordstammen fastade 

 enskilda ljud eller stafvelser. Det vore för vidlyftigt, att 



*) Det är bekant, att denne den mest kompetenta domare i 

 fråga om Aceadiskan vid ett sednare tillfälle ännu afgjordare yttrat 

 sig mot den påstådda förvandtskapen mellan detta idiom och de ural- 

 altaiska språken. 



