14 



här lemna en fullständig öfvevsigt af det invecklade accadi- 

 ska verbet. Men några omständigheter måste jag dock an- 

 föra derur för att bestyrka det sagda och dermed tillika öf- 

 vertyga läsaren om omöjligheten af Accadiskans förvandt- 

 skap med de ural-altaiska och specielt med de finskt-ugriska 

 språken. 



Utom den enkla verbstammens reduplikation, hvarom 

 förut (s. 5) nämnts, har det accadiska verbet 10 olika de- 

 rivationsformer, uti hvilka det enkla verbets betydelse modi- 

 fieras medelst framför stammen anskjutna ändelser eller ord. 

 Så t. ex. fås af sem (som betyder se) en ""Voix gratificative''"' 

 (ett slags factitivum) su-sem låta se, föranleda att någon ser, 

 en objektiv-permansiv mun-sem se fortfarande, en reciprok 

 och cooperativ ra-sem se hvarandra ell. se tillsammans, en 

 augmentativ imma-sem se i grund ell. se helt och hållet, en 

 kausativ da-sem låta se, o. s. v. Verbets derivation sker så- 

 ledes, likasom nominets, förmedelst prefixer. Så försiggår äf- 

 ven konjugationen. Hr Lenormant antager tre konjugationsar- 

 ter: en prepositiv, en postpositiv och en perifrastisk, den sist- 

 nämnda motsvarande andra språks passivum. I den postpo- 

 sitiva konjugationen säger han att relationerna uttryckas me- 

 delst suffixer, lagda efter verbets stam; detta vore således 

 agglutination och kunde erbjuda någon jemförelsepunkt med 

 de ural-altaiska språken. Men till all olycka är ^^använd- 

 ningen af denna konjugation mycket sällsynt'*', såsom hr Le- 

 normant tillstår sjelf (s. 186). ''"'Exemplen på postpositivt 

 konjugerade verber^', yttrar han j)å ett annat ställe (s. 233), 

 "äro ytterst sällsynta i texterna; språket besatt väl förmå- 

 gan att bilda en verbal agglutination; men bruket använde 

 den mycket litet; det gaf företrädet åt den prepositiva kon- 

 jugationen.'''' 



Vi hafva således att hålla oss till denna sistnämnda, 

 såsom den egentliga och "'"'vanligaste, nästan den enda, hvaraf 

 man finner exempel i texterna"'"', såsom hr Lenormant åter 

 på ett annat ställe (s. 185) säger. Uti denna konjugation 

 förekomma hos vår författare icke mindre än 16 modi. bland 

 hvilka 6 motsvara våra nominalmodi. Tempora äro blott 2, 



