45 



i en och samma riktning ehuru, såsom undersökningen i po- 

 lariseradt ljus utvisar, qvarzindividerna sjelfva icke äro an- 

 ordnade i parallel ställning. I samma riktning går äfven 

 hufvudspjelkbarheten (bas. planet) hos ett större glimmer- 

 parti, hvars natur af biotit utvisas af den starka Ijus-absorb- 

 tionen i denna riktning: betraktad genom en nicol blir den 

 nämligen fullkomligt svart vid den kortare diagonalens sam- 

 manfallande med denna riktning. Äfven de ljusgula kornen 

 i orthoklasen visa sig merendels vara anordnade parallelt 

 med nämnda hufvudriktning. Således synes i smått en an- 

 tydning till parallelstruktur, utvisande att graniten vid sin 

 bildning varit underkastad ett ensidigt tryck, utan att detta 

 dock makroskopiskt ger sig tillkänna. 



Det är ock genom denna frånvaro af skiffrighet i stort 

 betraktadt, som såväl graniten som granitporfjTn skilja sig 

 från gneisgraniten. Äfven synes den sednare i allmänhet 

 vara mera qvarzhaltig än de förra, och de i qvarzen före- 

 kommande mikroskopiska hålrummen visa sig till en del vara 

 större hos gneisgraniten än hos de båda andra granitarterna. 

 Dessutom utmärker sig granitporfyrn och till en del äfven 

 den deri uppträdande graniten fi-amför gneisgraniten genom 

 den relativt större mängden af inpregnationer i orthoklasen 

 och dess deraf betingade bjertare röda färg. 



Graniten är stundom porös men denna porositet är icke 

 sekundär såsom den, hvilken porfyren stundom företer på berg- 

 ytan, utan ursprunglig. Caviteterna äro nämligen oregelbundna 

 med väggarna belagda af små orthoklas- och qvarzkristaller 

 samt förekomma äfven inuti bergmassan. Qvarzkristallerna 

 bestå hufvudsakligen blott af prisma och pyramid, orthoklas- 

 kristallerna af prisma, klinopinakoid, basiska planet oeh ett 

 orthodoma (P c»). Detta sistnämnda är särskildt anmärk- 

 ningsvärdt, emedan det lemnar ytterligare bevis på rigtighe- 

 ten af den förut af mig antydda satsen, att det trubbiga 

 orthodomat (P äö) förekommer hos påvuxna, det spetsigare 

 (2 P 55) hos invuxna fältspatskristaller. Att detta orthodoma 

 har samma lutning mot hufvudaxeln som OP finner man af 

 tvillingskristaller sammanvuxna enligt lagen för Carlsbader- 



