59 



Detta visar således att mergel i sjelfva verket förekommer 

 härstiides oin (»ek underordnad leran. 



Flyttblock och rullsteuar. Dessa bestå förnämligast af röd 

 och hvit gneisgranit, granitporfjr, ofta rapakiviartad, olivin- 

 diabas, röd sandsten och silurisk kalksten. De tre sistnämnda 

 äro isynnerhet anmärkningsvärda och förtjena en närmare 

 betraktning. Olivindiabaseu är fullkomligt lik den i Sata- 

 kunta i fast klyft uppträdande och anträffas i alla socknar 

 af Åland i form af större och mindre lösa stenar. Den igen- 

 kännes lätt på den karakteristiska blandningen af den hvita 

 plagioklasen, den svarta, i tunna plattor mörkt violetta augi- 

 ten och den gulgröna olivinen, i det att nämligen den först- 

 nämnda i form af smala parallelipipeder omgifva de sednare, 

 hvilka sålunda på bergartens brottytor förete triangulära el- 

 ler fyrsidiga figurer. Denna strukturmodifikation bibehåller 

 sig huru än densamma må vexla från tinkornig ända till en 

 ganska grofkornig, en vexling, som icke sällan kan skönjas 

 på en och samma sten. Ett annat karakteristiskt kännetec- 

 ken, hvarigenom dessa olivindiabas stenar i allmänhet kunna 

 skiljas från öfriga, är det starkt klingande ljud, som de gifva 

 vid slag med hammaren, ifall de icke äro alltför små eller 

 alltför djupt insänkta i alluvialjorden. 



Den bergart, hvaraf dessa rullstenar bestå är af stort 

 intresse. Den i Satakunta (Eura, Letala m. fl. socknar) fö- 

 rekommande bergarten, hvilken redan af Eichwald och West- 

 ling blifvit omnämnd under namn af syenit, har jag under- 

 sökt geognostiskt (Bidrag till kännedom af Finlands natur, 

 ll:te häftet), kemiskt (öfv. af Finska Vet. Soc. Förh, XI, 

 1865—69) samt mikroskopiskt (Öfv. af Vet. Soc. Förh. XVII, 

 1874 — 75). Denna sistnämnda undersökning visade, att berg- 

 arten, som jag tillförene på grund af dess mikroskopiska för- 

 hållande betecknat såsom hyperit, är en diabas, som med 

 afseende på sin starka olivinhalt måste betecknas såsom en 

 olivindiabas. Olivinen är stundom så ymnigt insprängd, att 

 den till och med öfverväger augiten, så t. ex. uti en af mig 

 mikroskopiskt undersökt finkornig varietet ur en lös sten 

 från Eckerö. Äfven i denna varietet utmärker sig olivinen 



