143 



III. 



Om kretsloppet i den oorganiskji ujituren. 



Af F. J. Wiik. 

 (Föredrag vid Vetenskapssocietetens årsdag den 29 April 1878.) 



Ett änme, som ofta behandlats såväl af skalder som 

 vetenskapsmän är kretsloppet i naturen. Det är härpå t. ex. 

 Shakespeare hänsyftar, då han låter sin Hamlet säga: 

 "'"'Den store Caesar dog och blef till mull, 

 Och täpper nu ett hål lör dragets skull; 

 O att det stoft, som verldens rund förskräckt 

 Nu är en stoppning blott mot nordans Hägt.*^ 

 Från naturvetenskaplig synpunkt kan man ingenting in- 

 viinda mot detta resonemang, så framt man blott ej, för att 

 tala med Hamlets vän, Horatio, betraktar saken alltför noga. 

 Det ligger i sjelfva verket ingenting onaturligt i den tanken, 

 att en del af de ämnen, som i lifstiden tillhörde Caesar, el- 

 ler Alexander, efter hans död öfvergick i vegetabiliska orga- 

 nismer och dymedelst med tiden kunde blifva tjenliga att 

 täppa ett hål. Dereinot kunde man mot den sednare delen 

 af det nämnda yttrandet göra en anmärkning, den nämligen, 

 att det väl icke kan sägas hafva varit Caesars stoft, som för- 

 skräckt verlden, utan den ande, som lifvat detsamma. Men 

 denna i grunden materialistiska tanke står dock i öfverens- 

 stämmelse med den dystra situationen på kyrkogården vid 

 den nyssöppnade graf, hvarvid nämnda yttrande uttalas. 



Dessa ord af den store skalden utsäga sålunda enkelt 

 och klart det faktum, att allt i naturen löper i en krets. 

 Det stoft, hvari organismen efter döden förvandlas, öfvergår 

 förr eller sednare i en ny organism, som åter i sin tur skall 

 lemna det åt en annan o. s. v. Härvid måste dock en åt- 

 skilnad göras mellan organismen såsom sådan och det oor- 

 ganiska, litlösa substratet, hvaraf det består. Det är blott 

 det sednare, icke den förra, som undergår kretsloppet. Un- 

 der det att de materiela elementerna och deras föreningar 

 under de myriader af år, jorden rullat sin bana omkring so- 



