147 



gen först vid hög temperatur, men har den engång ingått 

 sådana har man åter svårt att skilja den deriirån. Det är 

 denna dess egenskap vi förnämligast hafva att tacka för fast- 

 heten af den jordskorpa, hvarpå vi stå, och som till hufvud- 

 saklig del utgöres af kiselns föreningar, bildade under en 

 tid, då temperaturen på jordens yta vida öfversteg den när- 

 varande. På kiselsyrans eller qvarzens molekyler förmå vat- 

 tenmolekylerna intet, och äfvenså är deras inverkan på glim- 

 merraolekylerna jemförelsevis obetydlig. Deremot utgör fält- 

 spaten. som vanligen intar hufvudparten i granitens samman- 

 sättning, det egentliga föremålet för deras förstörande inver- 

 kan, hufvudsakligen på grund af den större komplikationen 

 i dess molekulära konstitution. 



Fältspatmolekylerna utgöra komplexer af icke mindre 

 än sex elementaratomer: syre, kisel, aluminium, kalium, na- 

 trium och calcium, af hvilka de tre sistnämnda höra till de 

 passiva elementerna och kunna ersätta hvarandra, hvarige- 

 nom tre hufvudslag af fältspat upjikomnia: kaliumfältspat el- 

 ler orthoklas, natriumfältspat eller al bit och caleiumfältspat 

 eller anortiut, mellan hvilka en mängd öfvergångsarter före- 

 finnas. Aluminium förekommer i dem alla, och är likasom 

 kiseln af en indifferent natur samt bidrager derigenom till 

 föreningens fasthet. Dock är som sagdt denna alltför kom- 

 plicerad för att i lilngden kunna motstå vattenmolekylernas 

 inverkan. Den sönderfaller derigenom i enklare föreningar, 

 ett fenomen, som är bekant under namnet förvittring, och 

 som fullkomligt motsvarar förmultningsprocessen i den orga- 

 niska naturen. De vackra kristallbj^ggnader, hörande till de 

 s. k. mono- och trikliniska systemerna, hvilka fältspatmole- 

 kylerna uppbyggt, förstöras, och i dess ställe finna vi ett 

 jordartadt stoft, vanligen blandadt med qvarz- och glimmer- 

 fragmenter. Detta är leran, som i sin renaste form, såsom 

 kaoliu, visar sig under mikroskopet utgöras af små sexsidiga 

 kristallfjäll, hvilket får sin förklaring deraf, att de innehålla 

 tre hexagonalt kristalliserande substanser: aluminiumoxid el- 

 ler lerjord, kiselsyra och vatten. I en af dessa små kaolin 

 fjäll är det nu vi hafva att söka vår vattenmolekyl. Den 



