10 



des af två saker: språket, hvilket de begagnade, och omskä- 

 relsen.'''' 



Liksom af namnet Ismael, så har man ock af det der- 

 med städse förenade Hagar (enligt legenden Ismaels moder) 

 gjort en ''^etymologisk myth."''' Araberne satte det nemligen i 

 sammanhang med verbet Hagar a '''lemna de sina"*"", '"'bortgå."'' 

 Men dess rätta härledning är ur Hebreiskan. Här betyder 

 gur '^ujjpehålla sig någonstädes som fremling"'"' med partici- 

 pium går (detta med artikel ha -g är) och substantivet gar 

 "'"'en som lefver utom sitt fädernesland.'"' Pluralerna heta gä- 

 rim, ge rim — ord, med hvilka i Bibeln väl fremlingar öf- 

 verhufvud, men isynnerhet Israeliter, då de lemnat sitt fäder- 

 nesland, kallas. Välan, detta Grärim låter linguistiskt mycket 

 lätt identifiera sig med gorhum. Och nu är gåtan löst. Det 

 af Araberne mångomtalade folket Dschorhum är just de He- 

 breiske Garim, d. v. s. Simeoniterne bosatte i Arabien. De 

 hette de "'"'förste"" blott till skillnad från de Judar, hvilka i en 

 sednare period inflyttade från Babylonien. 



Beviset af sin sats N:o 2 inleder Dozy sålunda: ""Såsom 

 kändt hafva de Arabiske teologerne försökt, att med hjelp af 

 sagan om Hagar och Ismael i Genesis samt en Judisk le- 

 gend, talande om Abrahams resa till Arabien, förklara de 

 urgamla högtidligheterna vid festen i Mekka, hvilka Mu- 

 hammed med några modifikationer upptog i Islam. Att upp- 

 visa absurditeten af dessa legender är öfverflödigt, emedan 

 den faller hvarochen, som läser dem, i ögonen.'"" Dozy före- 

 drager att anse den nämnde festen för en efterhärmning af He- 

 breernes Gilgal, — nemligen den gamla, äkta Pascha, hvil- 

 ken åter skall vara instiktad till minne af Israeliternes brag- 

 der vid eröfringen af Kanaan. Derpå följer en rad af kom- 

 binationer och etymologier, hvilka ingalunda i djerfhet stå ef- 

 ter, men i fyndighet vida öfverträffa Arabernes egna. Må 

 blott några anföras, 



Sjelfva festen heter liag; ordet finnes både i Hebreiskan 

 och i Arabiskan, men i det sednare språket blott i speciel 

 betydelse af '"'vallfärd"", derföre bör det hellre ledas ur det 

 förra, der det bibehållit sin gruudbemärkelse "fest." Så är 



