17 



trala delen. Dylika snitt visa ofta ännu flere timmar efter 

 det de blifvit förfärdigade tydligt Ijusphenomen. Båda lagren 

 bestå, såsom redan Kölliker uppgaf, väsendteligen af celler, 

 ehuru dessa utan tillhjelp af reagentier äro högst svåra att 

 se. Den celliga texturen är likväl lättare att igenkänna i det 

 ventrala, än i det dorsala lagret. Med tillhjelp af lösningar 

 af chromsyra, tvåfalldt chroms^Tadt, kali, osmiumsjra, oxalsy- 

 ra eller jodserum skilja sig cellerne lätt från hvarandra, och 

 framträda då som polyedriska i rummets tre dimensioner tem- 

 meligen lika utvecklade kroppar, från hvilkas, stundom rätt 

 skarpa, hörn korta finkorniga fortsättningar utgå. Dessa celler 

 bestå af en tjock protoplasma massa, i hvars inre en propor- 

 tionsvis liten, rund kärna ligger. Någon membran kan icke 

 märkas på dessa celler. 



Mindre lätt låter det dorsala lagrets fmare struktur upp- 

 täcka sig genom reagentier. Att de i mängd förekommande 

 fina kornen, som vid sönderplockning af organet under vatten 

 framträda med liflig molekularrörelse, sammanhållas af en seg- 

 ilytande slemmig substans, ser man vid undersöknig uti se- 

 rum. Särdeles intressant är Kölliker's upptäckt, att dessa 

 korn innehålla urimijra, som genom bekanta kemiska reagen- 

 tier deri kan uppvisas. Basen hvarvid syran är bunden är 

 deremot ej noga bestämd. Dock sluter K. till att densamma 

 vore ammoniak, deraf att salmiak-arborisationer uppstå vid 

 behandling med saltsyra, äfvensom deraf att den hvita mas- 

 san vid glödgning ej lemnar någon återstod. Undersökning- 

 medelst Polarisations-apparat visar att hvarje af dessa små 

 korn är starkt dubbelt brytande^ hvilket optiska förhållande så- 

 ledes intet lemnar något tvifvel öfrigt att de ej äro af kry- 

 stallinisk tuxtur. Då nu ljus-utvecklingen uteslutande är in- 

 skränkt till det ventrala lagret, uti hvilket inga dylika kry- 

 staller förekomma, måste man, oaktadt de begge lagrens nära 

 sammanhang, likväl betrakta dem som väsendtligen skiljda. 

 Man kunde benämna cellerna uti den ventrala delen Ij^sorga- 

 nets Par enchym celler^ den dorsala delens deremot Urat-celler. 



Af särdeles vigt är tracheernes och nervernes förhållan- 

 de i lysorganet. Så långt tracheei'ne äro fyllda af luft är det 



2 



