20 



djur ha.stigt svarta, under det att nämnde verkan på öfriga 

 af ehitinhud betäckta delar först långt sednare inträffar. 



Visa nu trachéernes sluteeller i afseende på osmiumsy- 

 ran en stor frändskap till syre, så ligger det nära att antaga, 

 att de äfven vid lysningsprocessen spela en stor roll. I detta 

 hänseende är följande omständighet af intresse. Observerar 

 man nattetid med svag förstoring lysande hanor af Lampyris 

 splendidula, så märker man att ljusets rhytmiska till- och af- 

 tagande, som vanligen framträder ganska tydligt, består i upp- 

 llammandet af små i lysorganet fördelade punkter, hvilkas an- 

 tal och anordning motsvarar trachee-cellernes, såsom osmium- 

 preparaterne visa dem. Först efter uppträdandet af dessa 

 punkter, utbreder sig ljuset mera jemnt öfver organets hela 

 yta, för att sedan åter vid aftagandet längst häfta vid spridda 

 punkter. Den jemna utbredningen vid maximum af lysning 

 tyder väl på ett deltagande af lysorganets parenchymceller, 

 såsom också annors sannolikt är, men uppflammandet uti en- 

 skilda spridda punkter låter deremot förmoda, att det är tra- 

 oliée-cellerne, derifrån ljuset verkligen först begynner. 



Förgätas bör likväl icke att dylika stjernformiga traehée- 

 celler, som de ofvau beskrifna, äfven förekomma på andra 

 ställen i insektkroppen, och att således närvaron af desse än- 

 nu ej utgör något utmärkande tecken för lysorganet. Karak- 

 teristiskt tyckes deremot den oerhörda mängden af traché-ccUer 

 på ett inskränkt rum vara. 



Angående nerverne förtjenar anmärkas att de från sista 

 buk-ganglierne utgående nervstammarne, som från dorsal-sidan 

 intränga i lysorganet, till sin finare struktur fullkomligt öfver- 

 ensstämma med kroppens öfriga nerver. De äro finkorniga 

 liberknippen med kärnhaltig skida. De förgrena sig mellan 

 lysorganets parenchym-celler, divergera starkt från hvarandra, 

 hvarefter grenarne blifva allt finare tills de slutligen försvin- 

 na. KÖLLIKER omtalar i nerverne kärnhaltiga tillsvällningar, 

 från hvilka 2 å 5 grenar utgå. Schultze deremot har ej kun- 

 nat observera några cellartade inläggningar i nerverne, utan 

 förklarar den dichotomiska förgreningen för regel. Isoleringen 

 af nerverne lyckas bäst genom sönderplockning i friskt till- 



