40 



dera uti en grå och en röd; man skulle nemligen då komma 

 till samma resultat, nemligen till särskiljandet af fyra olika 

 slags gneisartade bergarter: grå gneis, röd gneis, grå granitgneis 

 samt röd granitgneis. 



En sådan indelning skulle för öfrigt icke vara så utan 

 all betydelse, äfven i praktiskt hänseende, som man vid för- 

 sta påseendet möjligen kunde tycka. Det synes mig nemli- 

 gen som om man derigenom kunde komma derhän, att med 

 någon större bestäUidhet kunna säga hvar man 'hade att söka 

 malmer och andra nj-ttiga bergsprodukter (såsom t. ex. svaf- 

 velkis och fältspat, hvilka så vidt jag vet, icke blifvit i vårt 

 land så uppmärksammade som de förtjena *). Man har t. ex. 

 vid undersökningen af Stockholms-traktens geologi funnit att 

 granaten och den dermed följande grafiten vanligen förekom- 

 ma i den grå, icke i den röda gneisen (''Några ord till upp- 

 lysning af bladet Stockholm"'' p. 27), och i Norge äro såväl 

 Kongsbergs som Arendals **) malmfält belägna inom den egent- 

 liga gneisens icke granitgneisens område (enl. Kjerulf <fe Dahlls 

 arbeten). Detsamma synes äfven vara förhållandet med Sala 

 och Dannemora grufvefält, alldenstund den här förekommande 

 hällellintan kan betraktas såsom en egen varietet af den egentl, 

 gneisen. Äfven i Helsingforstrakten äro jernmalmsfälten in- 

 neslutna af egentlig gneis. Man kunde derföre såsom en all- 

 män empirisk lag uppställa den satsen att malm-, åtminstone 



*) I Norge utgöra de som bekant en ganska betj'dlig del af den 

 årliga exporten utaf bergverkens produkter. 



**) Jag kan här icke underlåta att i förbigående påpeka den sto- 

 ra likhet som förefinnes mellan denna sednare (Arendals-) trakten och 

 Helsingfors-trakten i afseende pä jernmalmens uppträdande. På h\ar- 

 dera stället utgöres bergarten af en grå gneis, hvars skiflVingsrigtning 

 är KO— SV samt lutning NV-lig, och som ofta Innehåller så mycket 

 hornblende, att en verklig hornblendeskiflfer uppkommer, samt dessutom 

 magnetjernkorn i 5'mnighet, och på hvardera stället utgöres gängarten 

 vanligen af en blandning af granat och amfibol, hvilken jag benämnt 

 eklogit, men af Kjerulf och Dahll beteckaas såsom granatfels. Anser 

 man dock med Senft (uti hans '"Classifikation der felsarten"; granatfel- 

 sen endast vara en varietet af eklogit, så kan denna olikhet i uppfatt- 

 ningen förmedlas. 



