68 



Om den minsta bild, som kan uppfattas af ögat, och 

 dess förhällande till näthinnans eiementer. 



(Meddeladt den 22 Januari 1866 af F. J. von Becker.) 



En fråga, som sedan flere decennier sysselsatt fysiolo- 

 gerne, utan att likväl ännu vara fullständigt besvarad, är den : 

 huru stor en på -ögats näthinna uppkommen bild måste vara 

 för att kunna iakttagas. 



Vid första ögonkastet skulle man anse denna fråga yt- 

 terst lätt att besvara. Man behöfde ju blott framför sig upp- 

 ställa ett litet föremål, derpå aflägsna sig derifrån så långt 

 man ännu jemnt kan urskilja detsamma, mäta upp dess af- 

 stånd från ögat, och, med stöd af de af HuErK, Knapp, Li- 

 STiiNG, m. fl. noggrant utförda mätningarne af ögats kröknings- 

 ytor, enligt den bekanta Gaus'ska formeln för centrerade lins- 

 sjstemer uträkna såväl den föremålet motsvarande synvinkeln, 

 som ock sjelfva retina-bildcns storlek. Den sålunda funna 

 bilden borde ju vara den minsta möjliga, som retina är i 

 stånd att uppfatta, eller motsvara hvad man förstår med en 

 fysiolcgisk punkt. Så enkelt låter saken likväl ej afgöra sig 5 

 ty ehuru man visserligen i allmänhet antager att vid skarpt 

 seende de från en punkt i den yttre verlden utgående Ijus- 

 strålarne återförenas på retina i en punkt, lärer dock en nog- 

 grannare undersökning af ögats brytande medier att detta in- 

 galunda är fallet. Dessa äro nemligen hvarken paraboliskt 

 krökta, ej heller verkliga rotationsytor, ej heller noga centre- 

 rade, och ej ens fullkomligt genomskinliga. Till följe häraf 

 blir äfven vid den bästa akkommodation den bild som en 

 ljuspunkt kastar på retina, ej åter en punkt, utan en yta af 

 viss storlek och form, uti hvilken ytterniCra punkter af olika 

 ljusintensitet förekomma. I alla händelser blir likväl alltid 

 ljusintensiteten i hvarje af bildens punkter mindre, än ljus- 

 intensiteten hus den objektiva punkten. 



