70 



följe häraf måste man (under ofvannämnde förutsättningar) 

 äfven antaga att Ijusstrålarnes gång genom ögats medier all- 

 tid är en och samma, och att således äfven retina-bildens 

 form och storlek icke influeras af olikheter i Ijusintensiteten 

 hos objekt-punkten. 



Med detta på fysikens lagar stödda antagande, tyckes 

 likväl erfarenheten stå i motsägelse. Starkt lysande fixstjer- 

 nor synas oss nemligen större, än ljussvaga ^ och samma för- 

 hållande tyckes äfven äga rum med terrestriska föremål. 



Bedragas vi här af våra sinnen, eller låter erfarenheten 

 bringa sig i öfverensstämmelse med fysikens fordringar? VoLK- 

 MANN var den förste, som uppställde denna fråga, och honom 

 tillkommer äfven förtjensten att hafva besvarat densamma. 



Ljusintensiteten uti hvarje enskild punkt af retina-bilden, 

 eller allmännare uttryckt af spridningskretsen, måste nemli- 

 gen till- och aftaga med objekt])unktens ljusintensitet. Sprid- 

 ningskretsen är åter i sin midt klarast, emedan de tlesta strå- 

 larne nästan alltid förenas till en punkt, men aftager i klar- 

 het mot periferin mer eller mindre hastigt. Föreställer man 

 sig spridningskretsen bestående af skilda zoner, som från cen- 

 trum mot periferin aftaga i klarhet, så blir vid en bestämd 

 ljusintensitet hos objektet, ljusintensiteten (klarheten) inom en 

 viss zon ännu jemnt så stor, att den såsom varande klarare, 

 kan skiljas från den mörkare omgifningen. Aftager objektets 

 ljusintensitet, så märkes zonen ej mera, emedan den för litet 

 afsticker mot sin omgifning; häraf följer åter att den märk- 

 bara spridningskretsen blir mindre. Ett omvändt förhållande 

 inträffar naturligtvis åter, om den objektiva ljusintensiteten 

 tilltager. Vi måste således uti spridningskretsea särskilja mel- 

 lan en fysikalisk gräns, beroende på konstruktionen af ögats 

 brytande medier, och en sensibel eller fysiologisk gräns, bero- 

 ende af ljusintensiteten af objektet. Detta afgifver en till- 

 räcklig förklaring, hvarföre klart lysande fixstjernor synas 

 större än ljussvaga; äfvensom hvarföre ej den synvinkel un- 

 der hvilken föremålen synas, kan afgifva någon upplysning 

 om storleken af det afticierade retina-partiet. Denna förkla- 

 ring rör likväl blott punkter af relatift stor ljusintensitet, och 



