93 



Om Arsenik- och Antiraonpraeparaters inverkan på 

 kroppens organer. 



(Meddeladt den 22 Januari 1866 af O. Hjelt.) 



Då för några år sedan uppmärksamheten blef riktad på 

 de egendomliga förändringar intagandet af fosfor utöfvar på 

 den menskliga organismen, har undersökningen af de textur- 

 förändringar gifter framkalla i de särskilda organema varit 

 föremål för fortfarande iakttagelser. Medan man hade vänjt 

 sia; vid att antingen uteslutande i tarmkanalen finna de ana- 

 tomiska spåren af en föregången förgiftning eller i blodets 

 förändrade sammansättning sökte orsaken till dess plötsliga 

 inverkan, synes det, som om identiteten af förändringarne i 

 de inre parenkj^matösa organerna med dem å tarmkanalens 

 slemhudsyta skulle allt mera göra sig gällande. Den störing 

 i nutritionsprocessen giftet framkallat, skulle derigenom finna 

 åtminstone sin anatomiska förklaring. 



ViRCHOW fann att vid fosforförgiftning A'entrikelns slem- 

 hinna visar sig förtjoekad, grumlig, af grågul färg och att 

 denna svallning inskränker siij till körtlarne. hvilkas cellele- 

 menter fyllas med en finkornig massa, sednare innehålla fett- 

 droppar och slutligen sönderfalla. Yirchoav kallar denna för- 

 ändring Gastritis glandularis eller gastroadenitis och jemför 

 den med njurarnes tillstånd i den parenkymatösa nefriten. 

 Man ser först en stark hypersemi inträda i bukorganerna (till 

 och med mindre hfemorrhagier och ecchymoser uppkomma 

 stundom), de enskilda organernas celler bli stora, grumliga, 

 fyllde med finkornig massa, efter det fettkorn uppkommit, 

 blifva cellerna lösa och lätt sönderfallande samt öfvergå slut- 

 ligen i fettdetritus. Samma fenomener af parenkymatös in- 

 flammation visa sig öfverhufvud i organerna, när andra irrite- 

 rande ämnen öfvergått i blodet och man måste derföre anse 

 dem såsom följder af desse ämnens resorption och inverkan 

 på väfnaderne. Saikowskys. Mosi.ers och Grohes undersök- 



