100 



med jorden rullar kring sin axel .sniåningoni aftaga och dyg- 

 nets längd ökas. Må vi dock genast tillägga, att man icke 

 derföre behöfde frukta någon märkbar rubbning i bestående 

 förhållanden, åtminstone ej för den närmaste framliden; ty 

 den kraft, hvarom här är fråga, behöfde en tid af 170,000 år 

 för att förändra dygnets längd om en tidssekund. Emellertid 

 skulle retardationen fortgå sin jemna gång, till dess i en oänd- 

 ligt aflägsen framtid dygnets längd blifvit lika med den tid, 

 på hvilken månen fullbordar sitt omlopp kring jorden, det är 

 en dag lika med en månad. Likasom månen ständigt vänder 

 samma sida emot jorden, skall då äfven jorden ständigt vän- 

 da samma sida emot månen. Ebb och flod skola då icke 

 mer omvexla utan intaga ett permanent läge, likasom fallet 

 är på månen, hvars stelnade flodvåg är beständigt rigtad emot 



jorden. 



Innan man dock kan skänka fullt förtroende åt denna 

 teori, måste den underkastas en grundligare matematisk pröf- 

 ning,' än hittills ännu skett. Ty utan afseende derpå att land 

 och haf omvexla på jordens yta, att således ebb och flod ej 

 kunna fortgå med absolut regelbundenhet, och att öfverhufvud 

 de antaganden, under hvilka Delaunay gjort sina beräkningar, 

 äro långt ifrån att ega ens approximativ motsvarighet i verk- 

 ligheten, kunde man möjligen ännu hysa tvifvel om riktighe- 

 ten af sjelfva det betraktelsesätt, enligt hvilket månens attrak- 

 tion, sedan den först gifvit upphof åt flodvågen, ytterligare 

 skulle såsom en störande kraft ingripa i denna flodvåg. Man 

 kunde fråga, om icke detta är att göra två saker af en, att 

 taga samma kraft i dubbelt anspråk. Det borde utredas, hu- 

 ruvida, noga taget, flodvågens gestalt är sådan, att summan 

 af de störande krafternas momcnter i afseende på jordaxeln 

 icke är noll, utan verkligen lemnar något antingen positivt 

 eller negativt öfverskott. 



Betraktas saken från en annan sida, framställa sig dessa 

 betänkligheter under en något förändrad form. Enligt den 

 allmänna grundsatsen, att verkan och motverkan äro lika sto- 

 ra vid hvarje dynamiskt fenomen, måste nemligen den hori- 

 zontela mot jordaxeln vinkelräla komponenten af månens 



