105 



Sammanträdet den 19 Mars 1866. 



Ordföranden, professoren Krueger gjorde angående Ura- 

 nus-drabanterna följande meddelande: 



Den 13 Mars 1781 var W. Herschel sysselsatt med att 

 mönstra en viss grupp af små stjernor i konstellationen Tvil- 

 lingarne; vid detta tillfälle varseblef han en stjerna af vidpass 

 sjette storleken, som till utseendet skilde sig bet3'-dligt ifrån 

 de öfriga. Den visade en märkbar skifva och efter en kort 

 tids förlopp kunde äfven en långsam rörelse hos densamma 

 observeras. Sedan den en längre tid hade blifvit ansedd för 

 en ny komet, vann man efterhand en klarare föreställning- 

 om dess natur och man kom till den öfvertygelsen, att denna 

 förut obekanta himlakropp var en ny planet, den yttersta 

 af alla då för tiden kända, som numera allmänt betecknas 

 med namnet Uranus. 



Urani afstånd ifrån solen är 19 gånger större än jordens; 

 denna omständighet i förening med dess ringa skenbara dia- 

 meter lät på förhand förmoda, att dess drabanter, om öfver- 

 hufvud sådana skulle finnas till, endast med största svårio-het 

 borde kunna observeras. Efter fruktlösa försök att upptäcka 

 Uranus-drabanter, använde Herschel från och med 1787 nya 

 af honom förbättrade teleskoper, så kallade ''front view' re- 

 flektorer, som hade betydliga företräden framför den äldre 

 konstruktionen. Med en sådan såg han den 11 Jan. 1787 

 Uranus omgifven af flera små stjernor, hvars ställningar, jem- 

 förda med planetens, noga antecknades. Dagen derpå hade 

 två af dessa stjernor försvunnit, hvilken omständighet hän- 

 tydde på drabanters tillvaro. Genom fortsatta obsei-vationer 

 blef det möjligt, att redan den 7 Febr. 1787 konstatera exi- 

 stensen af en drabant; två dagar derpå fanns äfven en annan. 

 Omloppstiden af dessa två först upptäckta drabanter utgör 

 8 1 och 13 i dygn; deras banor hafva en ganska stor lutning 

 emot ekliptikan. 



