115 



sättet att beskrifva handlingarna; följaktligen fordra såväl lo- 

 gik som grammatik att i den adversativa satsen detta sätt blif- 

 vit positivt uppgifvet, samt att formen för författarens tanke- 

 gång varit denna: jag har trott mig böra beskrifva handlin- 

 gar, icke så, utan så. De anförda interpretationerna gifva 

 deremot åt tankegången på detta ställe denna form: jag har 

 trott mig böra beskrifva handlingar, icke så, utan de hand- 

 lingar o. s. v. Det ologiska och ogrammatikaliska i denna 

 tankeform framlyser så mycket klarare, som Th., äfven enligt 

 Glassens mening, vid orden oi^ö^ wc. IfioC iåoy.si tänkt på de 

 handlingar, vid hvilka han sjelf varit närvarande, och således 

 medelst dessa ord uttalat, huru han trott sig icke böra beskrif- 

 va nämnde handlingar. Det felaktiga i talets form, hvilket 

 Glassens interpretation antager, afhjelpes ej genom hans an- 

 märkning, att det man sjelf sett ej tarfvar någon vidare efter- 

 forskning. Ty äfven om anmärkningen vore grundad, kunde 

 man dock fråga, hvarföre Th. ej på annat sätt uttrj^ckt sin 

 tanke; men den är dessutom, då den blifvit framstäld utan 

 all närmare bestämning, alldeles oriktig. Ty endast då tarf- 

 var det man sjelf sett ej någon vidare efterforskning, om 

 man sett det, ej flygtigt och ytligt, utan uppmärksamt, nog- 

 grannt och grundligt, d. v. s. om man under sjelfva seendet 

 noggrannt undersökt föremålet. Det var derföre för Th., då 

 han företog sig att redogöra för sitt förfarande vid beskrif- 

 ningen af handlingarna, nödvändigt att äfven hafva afseende 

 på de handlingar, vid hvilka han sjelf varit närvarande. Vi 

 må derföre betrakta stället ur en formell eller materiell syn- 

 punkt, så nödgas vi antaga, att orden (yQd(j6nO oIq ts avvoq 

 TTcwTJv måste hafva någon närmare bestämning i det följande. 

 Icke mindre misslyckad är Glassens tolkning af den se- 

 nare delen af den adversativa satsen, då hans mening, att 

 Th. här i en friare vändning skildrat sitt förfarande vid efter- 

 frågandet hos andra, är ett uppenbart misstag. Detta förfa- 

 rande skildras medelst orden offoi' — éWtfror, och dessa för- 

 blifva oförändrade, i hvilken form inf^^Qy€(f&cu ock må sät- 

 tas. Icke förfarandet vid efterfrågandet utan vid sjelfva be- 

 skrifningen (yqufeir) har genom partic. i7Tf^f?.0-o)v blifvit skil- 



