116 



dradt, då detta part. ej kan hänföras till något annat än till 

 yqdcfeiv. Då nu, enligt Glassens uppfattning af satsbyggna- 

 den på detta ställe, i denna senare del ej finnes något objekt, 

 så nödgas man naturligtvis här tänka sig samma objekt som 

 i den föregående delen, på samma sätt som, om man på sven- 

 ska skulle säga: jag trodde mig böra beskrifva såväl de hand- 

 lingar, vid hvilka jag sjelf varit närvarande, som ock efter 

 anstäld undersökning hos andra, man icke kunde förstå detta 

 talesätt annorlunda än så att man i den senare delen tänkte 

 sig ordet dem, hvilket naturligtvis skulle hafva afseende på de 

 i den föregående delen omtalade handlingarna. Th. skulle så- 

 lunda hafva redogjort endast för sitt förfarande vid beskrifnin- 

 gen af de handlingar, vid hvilka han sjelf varit närvarande. 

 Så har Glassen visserligen icke uppfattat stället, men hans in- 

 terpretation leder till denna uppfattning och visar sig derige- 

 nom vara oriktig. Det nödvändiga objektet till iyqcuf^siv) 

 t7tsl^eX0-bf>v kan ej sökas annorstädes än i orden twv ccXlcov. 

 Dessa ord hafva alla de interpreter, hvilka vi anfört, öfversatt 

 med andere, likasom om de alldeles hade förbisett artikeln xm'. 

 Ty att ot a/.loi, icke betyder andra, utan de andra, de öfriga, 

 är en allmänt känd sak; men då denna betydelse icke på 

 annat sätt passat för dem, hafva de utan betänkande tolkat 

 ordet såsom om roiv alldeles icke funnos der. Denna artikel 

 är derföre, i vår tanke, en OA^ederlägglig vederläggning af alla 

 de försök att intrepretera detta ställe hos Th., hvilka härtills 

 blifvit gjorda. Fråga vi efter grunden till detta misstag hos 

 interpreterne, så ligger den nära till hands. De hafva nemli- 

 gen alla blifvit förledda till det antagande, att röTr ccVmv 

 vore motsatt till avroc i den föregående satslemmen och följ- 

 aktligen förstås om menniskor. Men till hvilket nomen dessa 

 ord böra hänföras, torde lätt synas, om man försöker att i den 

 förra satslemmen utsätta det framför ok bortlemnade pronomen, 

 da man får: «AA« (ji'^Co)(ia y^mpen') ravrd re (.fQyci)-, olg uvtoq 

 Ttaqriv^ xal — twv aXkon'. Det torde nu genast falla en hvar 

 i ögonen, att zavja iVqya) och tmv allwv blifvit medelst 

 konjunktionerna xé och y.a(, förenade, samt att således med 

 xijUv aXkitfv förstås de öfrio-a handlingarna, d. v. s. de, vid 



