121 



objektiv grund talar för den åsigt, att här icke allt kan vara 

 ursprungligt. 



Sedan den drömbild, hvilken Zeus hade skickat till A- 

 gamemnon för att uppmana honom att angripa Trojanerne, 

 fullgjort detta uppdrag, fortgår berättelsen sålunda: 

 v. 35. iöc u()a (fon"t}(ia(; aTts^^^dero' rov ö l/un avzov 



Ta (fQovéoVT ara -d^vfjiöv. a q^ov re/.éfdd^ai fpeX/.uv. 

 Den naturligaste tolkning af dessa verser anse vi den vara, 

 att Agamemnon vid drömbildens bortgång vaknade (jfr v. 71) 

 med de tankar, hvilka här tillskrifvas honom, att han såle- 

 des under dessa tankar redan var vaken. Endast denna tolk- 

 ning gifver ett förnuftigt ändamål åt meddelandet af dessa 

 tankar, det nämligen att visa, hvilket intryck drömbildens ord 

 verkligen gjort på Agam., ett ändamål, hvilket ej är fören- 

 ligt med antagandet, att han tänkte endast i drömmen. Har 

 det redan genom denna tolkning blifvit i hög grad sannolikt, 

 att Agam. redan var vaken, så stegras denna saunolikhet till 

 otvetydig visshet af 38. v. 



vi]7Tioc' ovde Ta rjår]^ cé ^a Zfvc fjrjdeTo eqya. 

 Det får nemligen, i vår tanke^ ej antagas, att Homer i anled- 

 ning af tankar, dem Agam. haft i drömmen, benämnt honom 

 dåre {v^tcioq) eller anmärkt hans okunnighet om Zeus' pla- 

 ner. Står det således fast, att Agam. redan var vaken, så 

 kan man ej på något sätt dermed förena den 41. A'ersen: 



fyQSTo å^ i^ vTtvoV x^eirj di fjiv a^nféxvr ofjcfrj^ 

 emedan vi då skulle tillskrifva Homer denna (ankegång: dröm- 

 bilden lemnade Agam. tänkande (vaken), och (derefter) vak- 

 nade han. Denna motsägelse kan endast derigenom häfvas, 

 att antingen vv. 35 — 40 eller v. 41 förkastas. Den sistnämn- 

 de versen tyckes oss dock vara ursprunglig. På den följer 

 en så noggrann berättelse om det som Agam. företog sig ef- 

 ter sitt uppvaknande, att Homer icke gerna kan anses hafva 

 underlåtit att främst omnämna detta uppvaknande. Dessutom 

 är den skildring af Agamemnons tillstånd vid uppvaknandet, 

 hvilken ligger i orden ■^si?] — o^uc/jj^ så naturlig och så pas- 

 sande för den dåvarande situationen, att man i anledning deraf 

 svårligen kan tvilla på ursprungligheten af denna vers. Der- 



