125 



Wunderlich, Dindorf och Westermann hafva bovtlemnat både 

 ofxwg och ovx^ äfvenså Vömel, men med den skillnad, att han 

 uppfattat satsen såsom en frågesats. Dobson och Dissen haf- 

 va bibehållit hvardera ordet, och Bremi har i texten följt 

 Bekker, men i sina anmärkningar sökt göra sannolikt, att ovx 

 bör bortkastas, men ofiwc bibehållas. Uti förklaringen af denna 

 sin läsart öfverensstämmer han dock ej med sig sjelf. Uti 

 anmärkningen till ett kort förut gående ställe förklarar han 

 nämligen satsen vara en frågesats och motiverar denna me- 

 ning sålunda: ''''Recte senserunt Wolfins, Reiskius aliique, de- 

 siderari sententiam hancce: Si Phitipptis victor factus neminem 

 posthac Icesisset, ne tum qvidem e'sset quod in vobis, qui adver- 

 sati estis, repreliendi posset, nunc autem, quuni omnibtis summa bona 

 ademerit omnia, nonne vos seqq. Jam quod illi efficere volue- 

 runt inserenda particula ovx^ idem nos videmur assequi par- 

 ticuia ovx, ut libri jubent, deleta et signo interrogationis po- 

 sito post y.arijyoQia^ ut sensus hic sit: Si Ph. victor facfus ne- 

 minem hedens domum slatini rediisset pacemque deinde servasset, 

 tamen esselne quod in iis, qui adversati sunt, repreliendi posset. 

 cett.''"' Uti sina kritiska anmärkningar till vårt ställe ser Bremi 

 deremot i sin läsart ej en frågande utan en jakande sats, och 

 öfversätter den sålunda: "'"'so fände doch noch (tantum tibi con- 

 cedo) ein Tadel und eine Beschuldigung SlattJ^ Enligt hans tan- 

 ke kunde således onooq stå här, utan att ovy. behöfdes fram- 

 för irai^Tioi^évvMP. Detta strider dock emot denna partikels 

 betydelse, hvilken är att, likasom det svenska likväl, inleda 

 en motsats till det som det föregående ger anledning att 

 vänta. Här antages nu i det föregående, att Philipp åter- 

 vändt hem utan att kränka någon. Detta antagande låter na- 

 turligtvis vänta att de, hvilka ej motsatt sig honom, icke hel- 

 ler träffas af t^del, eller ock att de, hvilka gjort detta mot- 

 stånd, träffas deraf. Sålunda kan eftersatsen, då den begyn- 

 ner med oVtcöC, icke innehålla någondera af dessa tankar, utan 

 måste innehålla motsatsen af endera af dem. En tanke så- 

 dan som denna: om Ph. hade återvändt hem utan att kränka 

 någon, skulle likväl de, hvilka motsatt sig honom, träffas af 

 tadel, är likaså ologisk som denna: äfven om det är kallt, 



