129 



och vid det logiska förhållande, i livilkel denna slår lill vårt 

 ställe. 



Vi skulle här sluta vår undersöknino-, ifall ej äfven sjelf- 

 va språket erbjöde oss ett bevis, hvilket är lika ovederlägg- 

 ligt som det, hvilket vi hemtat från ställets sammanhang. 

 Detta bevis se vi uti partikeln z«f, hvilken står i början af 

 vårt ställe och ovilkorligen fordrar en negation framför fvav- 

 Tioi^évvMV. Denna partikel har nämligen här, såsom sam- 

 manhanget visar, en stegrande betydelse, svarande emot det 

 svenska till och med, samt gifver åt den hypotetiska sats, i 

 hvilken den här står, denna tolkning: tadel och beskyllning- 

 skulle träffa (någon) under antagande (af hvarje) till och med 

 af det förfarande af Philipp, hvilket minst eller alldeles icke 

 skulle låta vänta sådant. Då nu omedelbart efter vårt ställe 

 den tanke yttras att, ifall Ph. hade förfarit på ett annat sätt, 

 det beslut Athenarne fattat, varit det ärofullaste, följaktligen 

 oåtkomligt för allt tadel, så är det orimligt att till dem hän- 

 föra det tadel, hvilket under hvarje förfarande af Ph. skulle 

 hafva träffat någon. Härtill kommer att, då antagandet i för- 

 satsen innehåller det enda förfarande af Ph., under antagan- 

 de af hvilket Athenarne för sitt motstånd kunnat blifva före- 

 mål för tadel, så hade Demosthenes, om han velat säga detta, 

 här ovilkorligen anvilndt en huhränknndc, ej en stegrande par- 

 tikel, och sagt : endaxt om, ej : till och med om. Partikeln xaC 

 tillåter oss således icke att hänföra tadlet till dem, hvilka 

 motsatt sig Philipps planer, utan fordrar tvärtom, att detla 

 tadel förstås om dem, hvilka ej gjort detta motstånd och der- 

 före, i talarens tanke, gjort sig skyldiga till tadel och be- 

 skyllning till och med under antagandet af ett förfarande af 

 Ph., hvilket ej varit egnadt att låta vänta något sådant. 



