155 



Bidrag till Retinas anatomi och fysiologi. 

 (Meddeladt d. 14 Maj 1866 af F. J. v. Begker.) 



Vid Sällskapets "'''niedeiTheinische Gesellschaft fiir Natur- 

 »ind Heilkiinde zu Bonn''' sammanträde den 4 sistlidne April, 

 meddelade Prof. Max. Schultze ett utdrag af sina sednaste 

 undersökningar öfver retinas byggnad hos menniskor och djur. 

 Dessa rörde hufvudsakligast fastställandet af skillnaden mellan 

 stafvar och tappar, jemte fästadt afseende på dessa elementers 

 sammanhang med närgränsande retina-lager. Detta förhållan- 

 de, som är af särdeles vigt för synorganets fysiologi, har hit- 

 tills varit fullkomligt obekant. 



Hos fiskar med benskelett kan man lätt öfvertyga sig 

 om att tapparne, som hos dessa djur äro ilere gånger tjockare 

 än stafvarne, öfvergå i temmeligen tjocka fibrer, som sluta 

 med en konisk tillsvällning uti mellankornlagret. Dessa for- 

 mer, som först upptäcktes och af bildades af H. Möller, hafva 

 äfven då och då observerats hos menniskor och däggdjur, och 

 beskrefvos n^-ligen äfven af HeiNLE. Öfver dessa fibrers na- 

 tur veta vi lika litet något bestämdt, som öfver deras sam- 

 manhang med öfriga retinalager. Ännu m3'^cket svårare är 

 det att observera de från stafvarne uti det yttre kornlagret 

 utgående fibrerne. Genom H. Muller och Kölliker hafva vi 

 lärt känna dem, men huru långt de sträcka sig, samt med 

 hvilka elementer de träda i förening, är fidlkomligt obekant. 

 I anseende till de på dem ofta förekommande karakteristiska 

 spindelforiniga varikositeterne har Schultze redan längesedan 

 ansett dom vara af nervös natur. 



Genom nya undersökningsmetoder, äfvensom genom den 

 lyckliga tillfälligheten att erhålla ett nyss exstirperadt mensk- 

 ligt öga med fullkomligt frisk retina, har Schultze numera 

 ytterligare kunnat fastställa följande nj-a data: 



Hvarje staf öfvergår i en ytterst fin, mycket svårt kon- 

 serverbar fiber, som vanligen på rakaste vägen genomtränger 



