150 



skränkt till genomskinliga färgade kulor, belägna på gränsen 

 mellan tappkroppen och tappstafven, och hvilka icke lå^ta nå- 

 got hvitt ljus passera förbi sig. Jemte de gulfärgade tappar- 

 ne förekomma i fogelretinan ännu med röda kulor färgade 

 tappar, hvaremot de till antalet vida underlägsna stafvarne 

 äro försedda med ofärgade elementer. Utrönas måste derföre 

 hvilket slag af dessa tre elementer, som förekom på det för 

 det skarpaste seendet bestämda stället. Vid undersökning af 

 falkögon fann S. att begge fovese centrales (enligt H. Mullers 

 upptäckt hafva nemligen många foglar tvenne fovese i hvar- 

 dera ögat) blott innehöllo gula elementer, under det att i om- 

 gifningen de begge andra slagen småningom uppträdde jemte 

 de förstnämnde. Dessa gulpigmenterade kulor, som tydligen 

 måste utöfva samma inflytande på den percipierande delen af 

 foglarnes retina, som det diffust utbredda pigmentet i macula 

 lutea på menniskans, undersöktes i blått och violett spek- 

 tralljus, och befunnos dervid i stor mängd absorbera nyss- 

 nämnde strålar. Såsom bekant är, har det menskliga ögat 

 stor svårighet att uppfatta violetta och ultravioletta strålar, 

 under det att likväl direkta försök (Brutke, Donders, Rees) 

 visat att ögats medier blott till den allraminsta delen kunna 

 vara orsaken härtill. Kunde derföre ej denna känslolöshet 

 hos retina helt enkelt förklaras genom den gula färgen i ma- 

 cula lutea, som absorberar de blåa och violetta strålarne, in- 

 nan de komma till perception? 



Men hvad nytta kan den gula färgen medföra för den 

 känsliga macula flava? Med den violetta ändan af spektrum 

 absorberas tillika de strålar, som man lärt känna som de star- 

 kast kemiskt verkande. Hvad foglarnes retina angår har detta 

 redan blifvit framhållet af Hensen i Virchows Arch. Bd. 

 XXXIV, Nov. 1865. Förliknar man den menskliga retinan 

 med en känslig fotografisk skifva, så måste macula lutea ver- 

 ka såsom en ljusintensiteten försvagande skärm; och mj^cket 

 troligt är, att vi utan macula lutea skulle föredraga skymnin- 

 gen, framför det fulla dagsljuset vid arbete. 



Är denna förutsättning riktig, så borde hos ugglorne, 

 hvilka, såsom bekant, om dagen sitta bländade af ljuset, och 



11 



