19 
fann att derigenom nya mörka linier frambragtes i spektrum. 
Dylika försök gjorda med ångor af andra ämnen gåfvo andra 
absorptionslinier och utvisade tydligen, att dessa linier voro 
egendomliga för hvarje särskildt ämne. 
En annan vigtig upptäckt gjordes kort derefter af Wheat- 
stone. Han undersökte spektra af glödande metalldunster och 
fann, att de bestodo af jemförelsevis få isolerade glänsande 
linier, åtskilda från hvarandra genom vida, mörka mellanrum. 
Så bestämd var dessa ljusa liniers inbördes anordning och så 
egendomlig för hvarje särskild metall, att Wheatstone redan 
då (1835) ej tvekade förklara, att man genom detta exami- 
nationssätt kunde skilja metallerna från hvarandra. Vi hafva 
här motsatsen af det förut beskrifna fenomenet: under det 
solspektrum består af ett färgband genomskuret af mörka li- 
nier, ger den till glödgning upphettade metallgasen ett mörkt 
spektrum genomskuret af några ljusa linier i bestämd amord- 
ning. Befinner sig deremot den glödande metallen i fast eller 
flytande tillstånd, erhålles ett kontinuerligt färgband, liknande 
solspektrum, men utan mörka linier. 
Att ett nödvändigt sammanhang existerar emellan de 
ljusa och mörka spektral-linier, som. samma ånga eller gas 
frambringar, eftersom den är mer eller mindre upphettad, är 
en förmodan, som ganska tydligt uttalades af Foucault, Ång- 
ström och andra. Det synes också vara en naturlig sak, att 
en kropp absorberar de serier af vibrationer, som den sjelf 
kan antaga, hvaraf följer att en gas vid lägre temperatur må- 
ste absorbera ljus af samma färg eller brytbarhet, som den i 
glödande tillstånd utsänder. Men förtjensten att först hafva 
framställt denna sats såsom en allmän naturlag bevisad ge- 
nom noggranna experimenter tillhör Kirchhoff. Han under- 
sökte spektra af åtskilliga metallflammor, och fann dem alltid 
bestående af isolerade glänsande linier; men då han derefter 
lät en intensivare stråle af solljus eller af det Drummondska 
kalkljuset gå genom en sådan flamma, blefvo de glänsande 
linierna omvända till mörka linier. Dessa liniers identitet var 
sålunda konstaterad och det låg nu nära tillhands, att man 
genom en omvändning af problemet måste af linierna i spek- 
