20 
tralbilden kunna i viss mon sluta till sjelfva ljuskällans be- 
skaffenhet. 
Ett af de första och, man kan väl säga, vigtigaste re- 
sultater, som framgingo ur Kirchhoffs undersökningar, var en 
åsigt om solens fysiska beskaffenhet, fullkomligt motsatt de 
teorier, som intill dess varit rådande. Den omständigheten, 
att solspektrum väsendtligen utgöres af ett sammanhängande 
färgband och ieke af isolerade ljusstrimmor, bevisar oveder- 
sägligen, att solen ej kan vara, såsom man hittills antagit, 
en mörk kropp med en lysande atmosfer, utan tvärtom måste 
antagas vara en starkt glödande massa i fast eller flytande 
tillstånd. De mörka linierna i spektrum antyda tillvaron af 
en dunkel eller svagt lysande atmosfer, som absorberar en 
del af det från sjelfva solkroppen utstrålande ljuset. Men 
icke nog härmed: dessa linier lemna äfven ett medel att ke- 
miskt bestämma de ämnen, som förekomma i sol-atmosferen 
och följaktligen äfven i sjelfva solen, hvaraf denna atmosfer 
utgör en emanation. Det är sålunda man kunnat konstatera 
tillvaron af jern, calcium, magnesium, natrium jemte spår af 
åtskilliga andra kända ämnen i solatmosferen. Isynnerhet 
märkbara äro jernlinierna, hvaraf Kirchhoff funnit mer än 60 
endast i den mellersta delen af spektrum. Man måste der- 
före antaga, att dunster af denna metall eller dess föreningar 
förefinnas i stor mängd inom solatmosferen, hvilket ger en 
föreställning om den enorma temperatur, som der måste va- 
ra rådande, I denna hypotes, som numera utträngt alla an- 
dra, förklaras solfläckarne helt naturligt såsom verkliga moln- 
bildningar i solatmosferen. Ett sådant moln afstänger värme- 
utstrålningen och förorsakar derigenom nya kondenseringar i 
de högre delarne af atmosferen. Sålunda förklaras äfven den 
omständigheten, att solfläckarne vanligen synas omgifne af en 
halfskugga. 
Äfven på undersökningen af andra himlakroppars ljus 
har spektral-analysen på de sednaste åren blifvit med fram- 
gång använd. De vigtigaste och mest omfattande undersök- 
ningar i detta afseende hafva blifvit gjorde af tvenne engel- 
ska naturforskare Huggins och Miller, hvilka derföre nyligen 
