36 
gen ledes man derföre till den förmodan att tapparne äro or- 
ganerne för färgsinnet. 
Tapparne böra likväl ej uppfattas såsom organer ute- 
slutande bestämda blott för färguppfattning, ty färgsinnet in- 
nefattar naturligtvis äfven ljussinnet, och såvida åter appara- 
terne för färgsinnet ligga mosaikartadt ordnade bredvid hvar- 
andra, måste de äfven förmedla rumsinnet. Frågan blir så- 
ledes den, huruvida tapparne, jemte det de tjena ljus- och 
rumsinnet, äfven förmedla uppfattningen af färg, samt vidare 
om vi hafva skäl att frånkänna stafvarne delaktighet i färg- 
uppfattningen. 
Utom hvad redan blifvit framhållet, kan ännu ytterligare 
till stöd för tapparnes funktion, såsom organer för färgsinnet, 
anföras följande: 
Enligt samteliga forskares öfverensstämmande försök af- 
tager finheten af färguppfattning hastigt i alla retinas meri- 
dianer utåt ifrån macula lutea, ehuru visserligen förmåga att 
uppfatta färg tillkommer hela retina. Detta förhållande öf- 
verensstämmer nu fullkomligt med tapparnes fördelning i men- 
niskans retina. 
Ett starkt stöd finner vidare ifrågavarande åsigt uti be- 
skaffenheten af de yttre kornlagret genomlöpande tappfibrer- 
ne. Dessa äro hos menniskor, däggdjur och fiskar mångfal- 
digt tjockare än staffibrerne, och upplösa sig vid mellankorn- 
lagret uti en mängd fina trådar. Att döma af det finstrim- 
miga utseendet hos de tjockaste tappfibrerne tyckas så väl de 
som t. o. m. ofta sjelfva tappkroppen vara sammansatt af en 
mängd fina fibrer. Enligt den bekanta YoUunG-HELMHOLTZ'ska 
theorin erfordras till uppfattning af färg minst tre skilda slag 
af fibrer. Äro nu tapparne elementer för färguppfattning, så 
måste antingen mot hvarje färg svara ett skildt slag af tap- 
par, eller också hvarje tapp vara i stånd att uppfatta alla 
färger. I förra fallet vore väl en till hjernan förande fiber 
nog; 1 det sednare måste tapparne sammanhänga med ett helt 
knippe fibrer. Att döma af den anatomiska byggnaden hos 
menniskan, däggdjuren och fiskarne, ser det derföre ut, som 
