42 
tilltager under loppet af natten, på sätt som följande tabell 
utvisar: 
från kl. 5 till 6 e. m. 7.2 stjernfall fr. kl. 0—1 f. m. 10.7 stjernf. 
” GM ” 6.5 ” ” 1—2 ” 13.1 ” 
Boalt PETS, gj AD ” nn 20 VINES 
” 99 »” 6.3 ” ” IE ” 15.6 ” 
” I—10 ” 7.9 ” ” i) »” 13.8 »” 
saa LA 9 VISIO RÄ 1 BG RNA 
2 TIER Of NS > BY RR 
Dessa tal äro medelvärden för alla månader af året; 
endast den periodiska Augustisvärmen har vid deras beräkning 
icke blifvit tagen i betraktande. De visa nu såsom ett obe- 
stridligt faktum, att meteorernas antal är beroende af lokalti- 
den: det växer jemt ända tills några timmar efter midnatt, 
för att aftaga återigen mot solens uppgång. Denna periodi- 
ska förändring är analog med temperaturvexlingen och man 
kunde derföre förmoda, att meteorerna stå i relation med nå- 
gra atmosferiska eller jordiska processer öfverhufvud. 
Utom ofvannämnde lag för stjernfallens fördelning efter 
timmarne, hafva ännu andra allmänna förhållanden kunnat 
utredas. De hittills gjorda iakttagelserna hafva nemligen ledt 
till kännedom af ett ganska betydligt antal såkallade diver- 
genspunkter eller ”radiant points”, enligt engelska astrono- 
mers beteckningssätt. HeEis, A. HERSCHEL och GREG hafva lyc- 
kats fixera emellan trettio och femtio sådana. De flesta me- 
teorer synas komma från någon af dessa punkter, hvaremot 
de rent sporadiska äro mycket mindre till antalet. Diver- 
genspunkterna äro fördelade öfver hela himmeln, utan att nå- 
gon regel för deras läge har kunnat uppställas. 
Föreställa vi oss nu jorden såsom stillastående, samt en 
svärm af meteorer passerande förbi jorden, så inser man lätt 
att den förut omnämnda variationen efter timmarne i sådant 
fall förblir oförklarlig, men förhållandet blir genast annorlun- 
da, så snart vi fästa afseende uppå jordens rörelse kring so- 
len. Till följe af jordens nära nog kretsformiga bana gör 
tangenten till jordbanan alltid en vinkel af omkring 90 gra- 
der med jordens radius vector och således befinner sig den 
