60 
Om en ny art af slägtet Pimelea. 
(Meddeladt den 20 Maj 1867 af 5. O. LINDBERG.) 
Kändt är att en stor del af våra odlade växter äro mer 
eller mindre origtigt bestämda, så att många ej kunna åter- 
finnas i något botaniskt arbete. Härpå må såsom exempel 
anföras AÅcacice, Amomecr, Dracence, Palme m. fl. Detta kan 
endast afhjelpas derigenom att föreståndarne företrädesvis af 
de botaniska trädgårdarna återföra benämningarna till dem 
som af botanisterna begagnas. För att i vår ringa mån bi- 
draga härtill, hafva vi tid efter annan med de oss till buds 
stående källor bestämt de i Universitetets Botaniska trädgård 
odlade plantor, hvarvid de gröfsta misstag kommit i dagen; 
så t. ex. kallades Cocculus laurifolius —  Smilax acutifolia, 
Cratequs Pyracantha gick och gällde för att vara en Celastrus 
m. m. 
Bland de växter vi under sednaste tiden undersökt fin- 
nes en Pimelea, som synes oss bilda en ny, förut icke be- 
skrifven art af detta intressanta och mångformiga slägte, hvars 
utbredning är inskränkt till Nya Holland, Tasmanien och Nya 
Seland och som af professor MEISNER blifvit afhandladt i DE 
CANDOLLES Prodromus vol. XIV. Denna nya form hör till af- 
delningen: $ 5 Micranthe (Prodr. p. 510). 
Det kan visserligen synas eget att i vår trädgård, hvars 
innehåll utgöres nästan uteslutande af gåfvor eller inköp från 
andra håll, finnes någon ny form, men detta visar sig lätt för- 
klaradt, om vi betänka huru ofta moderplantan dör, innan 
hon hunnit blomma, då sticklingarna deremot skänka oss bå- 
de blommor och frukt; eller ock finnes samma växt äfven 
i andra trädgårdar, fast under ett annat namn. Ursprunget 
är oss sålunda okändt, men bör detta förhållande ej kunna 
hindra oss från att öfvergå till beskrifningen. 
