67 



riga fyra förekomma blott i det nordligaste Europa (tre i 

 Lappland, en i Lappland och Skotland): således vore blott 

 44 % arter gemensamma med Europa, under det do öfriga 

 9 arterna eller 56 % anföras såsom uteslutande sibiriska tun- 

 dra-former; af dessa är Allorhinocoris fiavus n. sp. likväl 

 funnen icke blott vid Ural, men älven vid Astrachan*), så 

 att procenttalet i sjelfva verket ställer sig så att tundra-ter- 

 ritoriet eger jämt 50 ^/q för sig egendomliga arter, livaremot 

 de öfriga 50 "/o äfven äro gemensamma med Europa och af 

 dem fyra arter (58 ^/q) äro högnordiska. 



Resumera vi det nu anförda, så erhålla vi för hvarje 

 territorium följande procent-tal för de med Europa gemen- 

 samma arterna och för de icke utom Sibirien funna: 



äfven europeiska; blott sibiriska. 

 Territorium montosum: 90% 10% 



» silvosum: 93 % 7 % 



» arcticum: 79% 21% 



» frigidum: 50 "/^ 50%. 



Till följe häraf drager nu hr Sahlberg följande slut- 

 ledning: '^'^Det visar sig'''^, säger han p. 12, ""att Hemipter- 

 faiman nordligast så ändrat natur på ungefär 200 geogra- 

 fiska mils afstånd, att icke ens hälften af arterna äro ge- 

 mensamma för Lappmarkerna och trakterna vid Jeniseis 

 nedre lopp och att faunans likformighet småningom tillta- 

 ger så, att ungefär 150 mil sydligare på omkring 400 geo- 

 grafiska mils afstånd arterna inoin Jeniseis urskogs terri- 

 torium till ^^Ixz äro identiska, med inom Skandinavien eller 

 dess närmaste grannskap förekommande species, men att 

 faunan derifrån söderut åter blir mera föränderlig^ så att 

 antalet gemensamma arter i förhållande till total-antalet 

 ånyo börjar förminskas.'^ Detta anser han såsom ett icke 

 blott med afseende ä hemiptera isoleradt faktum, men såsom 

 förmodligen en regel för alla landtdjurs utbredning. 



På grund af den väsendtliga olikhet, Sahlberg anser 

 sig hafva framvisat emellan vestra Sibiriens och Lappmar- 



*3 Enligt mig meddeladt exemplar hån hr Jako\leti'. 



