Om möjligheten af ett finskt-ugrlskt etymologiskt lexikon 

 och om Donners komparativa ordbok. 



Af 

 Auff. Ahlqvist. 



Etymologi kallas den gren af språk v^etenskapen, som 

 sysselsätter sig med utredandet af ordens härkomst, förvandt- 

 skap sins emellan och ursprungliga betydelse, och ett ety- 

 mologiskt lexikon är i enlighet härmed en så beskaffad 

 alfabetisk förteckning öfver orden, som framställer en dylik 

 utredning. 



Etymologin eller rättare etymologiserandet uppkom sam- 

 tidigt med eller måhända tidigare än försöken att uppdaga 

 och ordna böjningsformerna, ty utredandet af ordens ursprung 

 hade större lockelse och erbjöd mera spelrum för fantasin 

 än framställningen af deras böjningar, medan derjemte ety- 

 mologiserandet tycktes vara en så lätt konst, att hvem som 

 lielst trodde sig kunna utan förberedelse och på måfå upp- 

 göra hypoteser om ordens förvandtskapsförhållanden. Detta 

 förfaringssätt har, i synnerhet uti det med etymologiserandet 

 i nära sammanhang stående komparerandet, sträckt sig ända 

 till våra dagar, ja det fortfar ännu att vara gängse, särdeles 

 på de språkområden, hvilka först nyligen blifvit föremål för 

 forskningen och der kritiken ännu icke gjort sig hemmastadd. 

 I all synnerhet har denna okritiska metod frodats på det fin- 

 ska språkfältet, der den frän Cajainus och Juslenius samt sed- 

 nare Idman ända till Lindström och EuROPiEUS i våra dagar 

 haft anhängare, hvilka, för att begagna Diez' ord om det 

 okritiska etymologiserandet, af den tillfälliga yttre likheten 

 hos ord, till ursprunget alldeles främmande för hvarandra, 



