95 



likhet med, men äro eller kunna vara af helt annat ursprung 

 an de, hvarunder de ställts (t. ex. hos Donner n:0'375 f. 

 Järvi, veps. estn. Järv, la. javrre, hvilka verkligen äro iden- 

 tiska, med det magy. är-viz öfversvämning, hvari är har in- 

 genting att skaffa med det vestfinska ordet, utan är identiskt 

 med det ostj. är mycken, öfverttödig, hvarigenom magy. är- 

 viz ordagrannt har betydelsen: det myckna 1. öfverflödiga 

 vattnet). Sådant åstadkommer oreda och framkallar miss- 

 troende. Hvarför båda författarne öfvergifvit den vanliga 

 alfabetiska uppställningen (hvilken dock de ofvannämnde 

 stora mästarne följt), är icke lätt att inse. Imellertid ökar 

 denna omständighet förvirringen, hvilken eljest också genom 

 bemödandet (i synnerhet hos DoiNNER) att hopa en mängd 

 ord under supponerade rötter, utan indices som båda arbe- 

 tena tills vidare äro, gör dem nästan obegagneliga, intill dess 

 sådana indices, förmodligen först i slutet, meddelas. Ge- 

 mensam för dessa ordböcker är äfven den omständigheten, 

 att båda författarne äro främlingar på det finskt-ugriska språk- 

 gebietet och först i ynglingaåren begynt inhemta de språk, 

 hvilkas talan de nu föra. Denna omständighet har ej kun- 

 nat annat än menligt inverka på deras ifrågavarande arbe- 

 ten. Det af mig i det föregående påpekade kriterium, en 

 etymolog på ett så onomatopoetiskt språkområde som det fin- 

 ska i många fall eger i språkkänslan, har sålunda helt och 

 hållet frångått dem. Olägenhet häraf har för den ungerske 

 etymologen dock varit mindre, dels emedan onomatopoesin 

 i Magyariskan numera ej på långt när är så verksam och i 

 ordbildningen ingripande som i Finskan, dels ock derför att 

 hr BL'DE?iZ dock, såsom i tal och skrift dagligen begagnande 

 det magyariska språket, numera torde i språkligt afseende 

 vara nästan jemförlig med en magyarisk inföding, Då den fin- 

 ■jke författaren ej gjort sig så förtrolig med Finskan, och då 

 detta språk, såsom jag förut antydt, aldrig skall afslöja sina 

 hemligheter för någon annan än den, hvars hörsel- och tal- 

 organer redan i den första barndomen blifvit stämda i sam- 

 klang med dess egendomliga och sällsamma ljudmålningar, 

 är det ej att undra öfver, att hr DoNiNER gjort månget miss- 



