112 



(om ansigtet) och Joukahainen i sången äfven kallas '''laiha 

 poika Lappalainen*'\ så skulle detta namns betydelse vara 

 temligen klar. Det kan dock äfven sättas i förbindelse med 

 verbet joukua^ joukkua, joikua^ la. Juoiggat sjunga enfor- 

 migt, sjunga med dof ton (hos hr D. under n:o 367), och i 

 sådant fall skulle Joukkahainen, Joukahainen beteckna den 

 dålige sångaren, hvilket namnets innehafvare verkligen var. 



Till n:o 357 vill jag hafva anmärkt, att f. Joki i 0st- 

 jakiskan motsvaras af jogan^ jugan (se förut). 



Under n:o 359 finna vi f. junsto^ estn. jimst ost bland 

 de genuina ord, som härstamma från den supponerade roten 

 jok komma, flyta. Att den lappska gestalten af ordet, vuosta^ 

 ej anföres här, ser ut såsom en tanke. Jag har i Kultur- 

 orden temligen utförligt sökt ådagalägga, att detta finska 

 ord till original har det skand. ost, som i svenska och dan- 

 ska folkspråket anträffas äfven i gestalten ust. I de vest- 

 finska språken förekommer en egenhet, som icke heller är 

 främmande på andra språkområden, neml. den att ofta nog 

 någon af konsonanterna h, j\ v anskjutes framför vokaliskt 

 anljudande ord, hvilken företeelse af somlige språkforskare 

 kallas spiration. Talrika fall af spiration med h anträffas 

 uti Finskan i förhållande till Estniskan. Spiration med v är 

 i Finskan sällsynt, men i Lappskan ganska vanlig, i synner- 

 het framför ti och o i anljudet. Spiration med J förekom- 

 mer ej i Finskan, men är anträffelig i Lappskan och ganska 

 vanlig i Liviskan. Denna omständighet, att spiration med j 

 ej förekommer i vårt språk anser nu hr D. bland annat tala 

 emot att f. jimsto vore = skand. ost^ ust. Förfullständigande 

 mina förra uttalanden angående detta ord får jag häremot 

 anföra, att det skand. ordet kan vara först inkommet på Li- 

 vernas språkområde, hvilka Ögonskenligen jemte Lapparne 

 voro de Vestfinnar, som tidigast invandrade till Östersjölän- 

 derna. Der har ordet i sådant fall fått det egendomliga an- 

 ljudet och derifrån sedan öfver Estniskan inkommit i Finskan. 

 I det lilla och ofullständiga lexikon, vi ega öfver Liviskan, 

 förekommer ordet ej; men detta hindrar det ej att finnas el- 

 ler att hafva funnits i språket. Det har ock möjligen kun- 



