117 



Under n:o 418 tahto, tahdon måste åter oordning i de 

 beslägtade ordens uppräknande anmärkas. Det f. verbet tah- 

 don är derivat af tahto, hvilket i sin tur är nomen actionis 

 af det i Estniskan ännu bevarade ursprungliga verbet taht- 

 (a-)ma, som har a till bindevokal. 



Hvarför verbet tiediju, som är den intransitiva formen 

 af tiedän, blifvit ställdt sjelfständigt (under n:o 425) och ej 

 tillsammans med detta (under n:o 423),- är svårt att inse. 



Ungefär samma gäller om tulukset (n:o 432) och tuli 

 (n:o 431), af hvilket sednare det förra är ett regelbundet 

 derivat. 



Under n:o 435 få vi veta, att r. TOCKa ångest är det f. 

 tuska, hvilket Ryskan lånat från Finskan. Detta påstående 

 stöder hr D. hufvudsakligast derpå, att då TOCKa ej förekom- 

 mer i Fornslaviskan, måste det vara ett lånord i Ryskan. 

 Jag kan ej kontrollera hr D:s uppgift härom ur Miklosich' 

 lexikon, då jag ej har detta arbete till hands. Det af Pe- 

 tersburgska Vet. Akademien utgifna CjiOBapL UepKOBHO-Cjia- 

 BancKaro ii PyccKaro asBiKa (Lexikon öfver Kyrkoslavisk 

 och Ryska språket) upptager imellertid ordet TOCKa, och Dahl 

 i sitt bekanta stora lexikon sätter detta ord i förbindelse 

 med verbet xtCHiixb tränga, trycka, förfölja, som obestridli- 

 gen är ett slaviskt ord. Samma TOCKa återfinnes i gestalten 

 teska såsom stamord uti många polska, tschechiska och syd- 

 slaviska ord: teshnost, teskllvost, teskota m. fl., alla med 

 samma eller närbeslägtad betydelse: ångest, andligt qval, 

 ledsnad. Det är således temligen säkert, att xocKa är af ge- 

 nuin slavisk härkomst och ingalunda lånadt från Finskan, och 

 sannolikt åtminstone är det motsatta förhållandet. Men jag 

 vill nu ej up])ehålla mig dervid, utan anmärker ännu vid- 

 denna artikel i hr D:s ordbok, att han deri om ordet tuska 

 uttalar äfven den meningen, att det vore till roten besläg- 

 tadt med tuiskan flyga ell. strös hastigt omkring (hvaraf 

 bland annat tuisku snöyra) och med tiuskan yttra otåligt 

 och med gnällande ton, snäsa till. Detta är dock föga 

 troligt. Såväl tuiskan som tiuskan höra till dessa halfono- 

 matopoetiska ord, om hvilka i det föregående var fråga ock 



a 



