118 



som för ieke-Finneii äro så svåra att lätta; tuiskan är ett 

 onomatopoéticon för sjnsinnet (beslägtadt dermed är huiskmi 

 och kanske äfven luiskan), hvarernot tiuskan är ett sådant 

 för hörseln. Men i tuska förekommer ej någon onomato- 

 poesi alls. 



F. terve frisk har af andre forskare och sednast äfven 

 af LöiSNROT ansetts vara r. 3ÄOpoBHH frisk. Detta ryska ord 

 begagnas i gestalten 3ÄOpoBO (neutrum) och äfven i deriva- 

 tet SÄpaBie helsa såsom helsningsord uti folkspråket, och har 

 i denna användning vunnit stor utbredning bland de finska 

 folken. Karelarne säga ännu vid helsning: terve, terve! li- 

 kasom Esterna sitt: tere, tere! och hos de närmast Ryssarne 

 bosatte Finnarne hör man ock: torovo, torovo ! Genom denna, 

 användning har ordet småningom vunnit den medborgarrätt 

 i de vesttinska språken, som det obestridligen nu eger, men 

 kan ej sammanställas med några genuint finska ord, allra- 

 minst med dem, med hvilka hr D. under n:o 452 satt det i 

 förbindelse. 



Ordet terä har för hvarje Finne, som känner finska 

 språket, en betydelse, hvilken Lönnrot rätt lyckligt karak- 

 teriserat med orden: ^i allmänhet för alla ting det förnäm- 

 sta 1. det hvarmed de yttra sin verkan, spets, udd, egg, bett, 

 klinga, blomkrona, ax, skida, korn'\ 1 Kalevala, 15. 319, 

 229, kallas tillochmed solens runda skifva terä. Så mycket 

 underligare är det att finna, att hr D. fördelat ordet på två 

 artiklar (n:o 454 och 456) blott på grund af de två skenbart 

 olika betydelserna af kärna eller korn i sädesvexter och 

 bett, egg, hvilka betydelsers gemensamma ursprung klar- 

 ligen framgår ur den anförda definitionen. I den sednare 

 artikeln sammanförer hr D. med terä ordet terva, som at 

 alla andra forskare, äfven Lönnrot, ansetts vara ett lånord. 

 Under n:o 476 äro f. tarttua häfta vid, fastna, tarjoon 

 framräcka, bjuda och la. doarjot stöda, stötta, uppehålla, för- 

 svara, anförda såsom hörande till ett. Stamordet för verbet 

 tarjoan, tarjoon är subst. tarjo, hvars förvandtskap med verb- 

 stammen tarttu är mer än osannolik. Det lappska ordet åter 

 är påtagligen identiskt med f. tor jun försvara, afhålla ifrån; 



