120 



turligtvis genom det svenska militärväsendet inlvommit i fin- 

 ska språket och sedan fått en något vidare betydelse. 



Det i Estniskan allmänt brukliga töbi sjukdom, stam 

 tbhe, anträffas i Finskan uti verbet pote-a, livari ordets kon- 

 sonanter äro omkastade. Detta verb är ej observeradt hos 

 hr D. vid nämnda ord (n:o 533), men i stället är det der 

 satt i förbindelse med ett halfonomatopoetiskt verb tepertyu.^ 

 hvarmed det dock ej torde hafva något gemensamt. 



Jag tager väl ej för afgjordt, att f. tammi ek är lånadt 

 och identiskt med slav. duh; men då detta ord med den ur- 

 sprungliga nasaleriugen hetat dumb, hvilken gestalt det ännu 

 har i Polabiskan, och då det i Polskan heter clamh^ hade 

 vår lexikograf dock kunnat under n:o 547 fästa uppmärk- 

 samheten vid en sådan likhet, som knappt kan vara tillfäl- 

 lig. Budilovitsch anser ifrågavarande slaviska ord för ursla- 

 viskt; se hans förträffliga nyligen utkomna HepBOÖbiTHMe 

 C.iaBflHe Bi> lixt >i3MKli, öbiTli II noHaTiaxt no ^Bsshiwh 



.(leKCIIKa.ILHLIMTj. ll3C.ir,J,0BaHiu Bl, OÖjiaCTII .IIIlirBIICTIIHeCKOH 



na.ieoHTOJioriii CaasaHx. H. 1. KieBt 1878, 1879 (Fornsla- 

 verna i deras språk, lefnadssätt och föreställningar, på grund 

 af lexikaliska data; undersökningar på området af Slavernas 

 linguistiska jialeontologi). 



Under n:o 550 vid ordet tiiomi hägg anföres, att Schief- 

 KER sammanställt detta ord med ostj. jum och votj. \öm, 

 hvilka hafva samma betydelse som det finska ordet. Denna 

 mening förkastar dock hr D., sammanställande dessa ostfin- 

 ska ord med f. lemmen puu kärlekens träd och lemmen lehti 

 kärlekens löf. En hvar som närmare känner runorna, der 

 allena ordet lempi förekommer, vet att med uttrycket lem- 

 men lehti ej menas löf af något bestämdt träd, utan ett löf 

 eller blad, hvarmed såsom trollmedel genkärlek väekes (Kal. 

 2. 196); undantagsvis begagnas uttrycket såsom benämning 

 på ett sår helande lake- eller trollmedel (Kal. 9. 411). Der- 

 emot förekommer uttrycket lemmen jxim aldrig i runorna, 

 mig veterligen ej heller i folkspråket, och jag kan ej finna, 

 h varifrån LÖNKROT fått det och af hvilken anledning han kal- 

 lar det hägg, då Kalevala (2 runon) tvärtom uppgifver, att 



