124 



das. då han om sysi säger: ''der bildunu micli wurde das 

 vvort öo viel heissen als das angeziindete"'''. Sanningen är 

 dock den, att sysi är stamordet, hvaraf regelbundet bildats 

 verbet syt-tää tända och deraf intransitivet eller passivum 

 sytt-yä tändas. Äfven syden, syteä kytta, förkolas är ett 

 regelbundet derivat från syte. 



Lappska ordet suorgye trädgren, flodarm torde ej kunna 

 sammanställas med f. saara, haara gren (n:o 635), utan med 

 f. sorkka fot. ben (hos djur), ehuru dessa båda ord till roten 

 dock kunna vara beslägtade med de förra. 



Till 638 san I och 638 (läs: 639) hirvi, der vi bland 

 annat linna niagT. szarv horn och szarvas hjort anförda, 

 hade äfven bordt hänföras f tarvas. Om detta i Kalevala 

 förekommande ord (i verserna: '""Pohjola porolla kynti, Ta- 

 kalappi tarvahalla''''), som eljest är alldeles obsolet, tvistade 

 man länge, tills jag anträffade ordet i Ljungo Thonia? lagöf- 

 versättning i betydelsen elg (se Suomi, 2:n Jakso 1 osa s. 7). 



Orätt är ordet suoro '"glied der thiere" under n:o 642 

 up])ställdt såsom ett sjelfständigt stamord. Det är identiskt 

 med eller åtminstone derivat från snöra rak och hade såle- 

 des haft sin rätta plats tillsammans med detta ord. 



Vid n:o 668 sairas sjuk hade mordv. verbet särädan 

 vara sjuk ff. sairastauj, såsom dermed nära beslägtadt, bordt 

 anföras. 



Att sunna död fått sin egen nummer (670) och ej står 

 tillsamman med verbet sureu, som i Estniskan och Wotiskan 

 har bet3'delsen dö och deraf surma (sure-ma) är ett tydligt 

 derivat, förefaller besynnerligt. 



Härmed har jag kommit till första häftets slut. Tid 

 och tillfälle medgifva mig ej att egna det andra häftet en 

 så ingående granskning som den det första nu erhållit. Lik- 

 väl kan jag ej lemna det andra häftet heller utan att an- 

 märka om ett och annat, som fallit mig mest i ögonen. 



I detta häfte, som kom två år sednare ut än det l:sta, 

 har arbetets plan undergått en betydlig förändring, deri neml. 

 att rotgrupperna i detta häfte äro mycket större än i det 

 första, hvilket dock kan till en del äfven bero af ämnets be- 



