132 



verb sepän, seppää förfärdiga finnes ej i Finskan, såsom i 

 denna artilcel uppgifves. 



Till n:o 788 kan tilläggas, att med sivakku i öfxerförd 

 betydelse äfven betecknas en skida. Detta ord motssaras i 

 Lappskan af savek. 



Under n:o 79fi äro bland annat estn. Iiääl och liv. ööl. 

 ilöl sammanställda med f. sävele. Detta är dock ett miss- 

 tag. Estn. hääl^ vanligare hea\, är ftillkomligen identiskt 

 med f. ääni, endast att i detta fall. tvärtemot det vanliga 

 förhållandet, Estniskan spirerar det vokaliskt anljudande or- 

 det; dock förekommer äfven mT, hvarmed den liviska gestal- 

 ten nära öfverensstämmer. 



Vid n:o 796 b Imutaa ropa saknas la. huttet skälla (om 

 hunden). 



Under n:o 815 tinnu vi i', cnvo^ aju hjerna, förstånd 

 rätteligen sammanförda med estn.-vot. aju och veps. aiv id. 

 samt la. oaivve^ oive hiifvud. Hit hör ock f. oiva^ som ej 

 upptagits i lexikonet. Detta ord uppfattas numera såsom ett 

 oböjligt adjektiv med bet^-delsen duktig, förträfflig, men är 

 dock ingenting annat än ifrågavarande substantiv; och då del 

 står tillsamman med ett annat substantiv, t. ex. oiva mies 

 en duktig karl, är oiva icke attribut, ty i sådant fall skulle 

 det antaga deklinationsändelser (men man säger: oiva mie- 

 helle, oiva lailla, oiva favalla)^ utan förra delen i en sam- 

 mansättning, oiva mies således ursprungligen likasom: huf- 

 vudman, '''kapital''' karl. Äfven Lönarot är af den mening, 

 att f. oiva är identiskt med la. oive; jag tillägger att del 

 måhända i denna användning är ett lån från Lappskan el- 

 ler att det kommit i bruk i Lapparnes granskap. Veps. agj 

 hufvud, ände höi'er väl äfven hit. Det mordv. ui märg, hjerna 

 dereraot bör kanske hellre sammanställas med f. ydin märg. 

 Men vi tinna i denna artikel äfven estn. oim, liv. vaim ande, 

 själ och mordv. oime ande, anda. Dessa, måhända i)esläg- 

 tade med de förenämnda, hade dock kunnat utgöra en sär- 

 skild artikel, hvartill då bordt fogas la. vaibmo, vaimo hjerta 

 och f. vaimo hustru. Hustru heter i Finskan ursprungligen 

 nainen: från samma rot som detta ord d. v. s. nai^ nei. ne 



