137 



för några åi- sedan infor en talrik åhörareicrets framställa 

 exempel på verklig flexion i ungerskan och på grund af dem 

 lörneka att detta språk vore endast agglutinerande. Genom 

 att fasthålla sådana sanningar vinner man i forskningen på 

 (le hilliörande språkens område tillfällen till förtydligande 

 jemförelser och analogier, hvilka språkvetenskapen i så hög 

 grad måste använda. T}' sådana kan man med fullt skäl 

 Itegagna utan att derför brådstörtadt antaga slägtskap mel- 

 lan två vidt skilda språkgrupper. Det är en sådan jemfö- 

 relse jag ville anställa mellan tvenne linska och latinska ver- 

 balformer, hvilka mig veterligen förut icke blifvit med hvar- 

 andra jemförda. 



De intressanta ändelserna vt och pi^ som förekomma i 

 tredje personen singularis af de iinska verberuas presens och 

 koncessivus (ottavi^ syöpi^ ottanevi)^ hafva af O. Blomstedt 

 blifvit undersökta i en särskild afhandling*j och äro i sjelfva 

 verket af en omtvistad beskaffenhet. Då Blomstedt med en 

 modifikation af Lönnrots och Sjögrens åsigter i dessa ändel- 

 ser likasom ock i den allmänna ändeisen för tredje personen 

 Ijluralis vat, vät**)^ hvilken i anseende till härledning, ehuru 

 icke till användning motsvarar de i fråga varande, ser en 

 torni af pronomen för tredje personen singularis, hvars nu- 

 varande form i finskan är linn^ anser deremot Ahlqvist del- 

 vis öfverensstämmande med Castrén att ändelserna vi, pi och 

 oat, vät äro desamma som ändelserna för den s. k. adjecti- 

 vus primus. Sålunda förklaras på ett mycket enkelt och 

 naturligt sätt t. ex. ottavi '"'han tager'"' vara detsamma som 

 ottava "Men tagande^'', ottavat ''Me taga''"' detsamma som den 

 lika lydande participialformen med betydelse af 'Me ta- 

 gande.''-***) För sin förklaring af ändelserna vi, pi^ vat, vät 



*) Suomen verbien vi eli in päätteestä tutkimiis. Helsingissä 

 1869. Detta avbete och egna anteckningar efter prof. Ahlq^vists före- 

 läsningar öfver finsk grammatik har jag att tacka för åtskilliga upp- 

 lysningar i ämnet. 



**) Former sådana som ottaavat i st. f. ottavat beröia ej huf- 

 vudfrågan. 



***) Icke blott i formen vat^ vät för pluralis, utan äfven i den 

 ursprungliga formen för singularis pa, pä förefinnes verkligen ännu 



