143 



Men för öfrigt finna vi såsoui en allmän regel att t. ex. 

 arter, hvilka lefva på jorden, nnder stenar o. d., vanligen 

 ilro svarta eller bruna *). Så t. ex. flertalet af Lygceklerna. 

 Arter åter, hvilka förekomma på torra, solbrända backar och 

 på hårdvall, hvarest det förtorkade gräset är mer eller min- 

 dre grått eller gult, eller ock på bergklintar, bevuxna med 

 grå lafvar, visa deremot en grå, gråbrun eller gulaktig färg- 

 ton, såsom arterna af slägtena Nysius och Berytus^ Accdypta, 

 PhlUenus exclamationis och campestris^ Agallia^ Eupelix, 

 Lihuiiiia coUitta, exigua^ m. ti., Doratura., o. s. v. Kändt 

 är att flere på ängarne lefvande arter äro till färgen gröna, 

 ofta med inblandning af brunt eller svart, såsom Myrmus 

 mirifonnis, flere i¥«r/s- arter, Chlorita viridula, Thamnotet- 

 tlx sulphurella, quadrinotata, qvinqiienotata, m. fl., m. H. 

 Näst den gröna färgen är den gula allmännast och imiterar 

 xanthophjllen hos de vissnade vexterna, likasom de före- 

 gående ega sin färg efter chlorophyllen. 



Vissa slägten synas vara särdeles egnade att tjeua så- 

 som exempel på denna färgens adaption efter olika lokaler. 

 Ett sådant är bland Heteroptera t. ex. genus Lygus. På 

 träd och större vexter på skuggiga lokaler förekomma an- 

 tingen rent eller nästan rent gröna arter, såsom Lygus viri- 

 dis, contamiuatus.) lucorum., Spinolw, pahulinus ; Lygus lim- 

 hatus^ som lefver ])å Salix nigricans m. fl. videarter, är 

 visserligen ej rent grön, men dess svartaktiga, starka teck- 

 ning synes särskildt lämpad efter den mörka färgen på of- 

 van nämnda buske, och färgen hos bladens medelnerv är 

 synnerligen lik just den gröna färg, som tillhör kanten på 

 denna art hemelytra. Andra arter åter, hvilka lefva ]jå 



138. Han sitger nemligen att den plägar kasta sig )ied på sanden, der 

 (len ligger alldeles orörlig en lång stund och då icke är lätt att upp- 

 täcka. Namnet »terreus^ har just afseende på dess likhet med jor- 

 den, men kan passa lika väl in på hvilken Sciocoris som lielst, ty 

 alla visa samma färg-imitation. 



*) Nejja cinerea imiterar till färgen leran itå bottnen af dam- 

 mar och sjöar. i^Den lefver äfven vid Plnska vikens stränder i brack- 

 vatten). 



