208 



diagnoser, ja, stundom upptager han endast nominalarter, om 

 hvilka blott anföres den planta, pä livilken de lefva. Det är 

 derföre möjligt att ett eller annat af de i det följande be- 

 skrifna species tillhör någon art. som äfven Haliday haft 

 framför sig, likasom äfven att par af de ofvan uppräknade 

 icke äro desamma, som de af denne författare under samma 

 namn beskrifna. Detta är en fråga, som endast genom un- 

 dersökning af Haliday's typ-exemplar står att afgöra. 



Då jag nu publicerar diagnoserna öfver de arter, jag 

 ansett såsom nya, sker det hufvudsakligen för att rikta sam- 

 lares uppmärksamhet inom vårt land på dessa djur. Särskildt 

 vore af vigt att närmare undersöka deras utvecklingshistoria 

 samt anteckna de vexter, på hvilka de lefva. De tidigare 

 lefnads stadierna äro nemligen kända endast af jemförelsevis 

 få arter. Flere species äro dock af den beskaffenhet, att de 

 ganska mycket böra intressera jordbrukaren och trädgårds- 

 odlaren. På sädesslagen lefva nemligen flere än en art och 

 enligt Vasalli Eandi (Mem. Acad. Turin XVI, L, XXVI) 

 blef år 1805 omkring Va ^^ hveteskörden ödelagd i Piemont 

 af Thrips cerealmm Halid., hvilket djur äfven samma år i 

 hög grad förstörde hvetet i England (Halid. 1. c. p. 445). 

 Är 1847 gjorde det stor skada på rågen i Pommern, i det 

 20 — 40 individer kunde u])ptäckas på hvarje ax. Också hos 

 oss är man ofta i tillfälle att se följderna af Tlirijjs-avternas 

 härjningar. På hvete, råg- och kornåkrarna ser man ofta 

 vissnade hvita ax, hvilka vid närmare undersökning visa sig 

 vara förorsakade af blåsfötterna, i det strået är utsuget of- 

 vanom dess första ledknut. Och på ängarne kan man vid 

 slåttertiden mycket ofta se både timotej och andra grässlag 

 stå med gula, vissnade ax, såsom vore de öfvermogna, i stäl- 

 let för att de nu skulle stå i blom. Undersöker man dessa, 

 skall man också här finna strået hopskrumpet och utsuget 

 ofvanom öfversta ledknuten, mera sällan ofvanom den näst 

 öfversta. Detta är — om icke uteslutande, så i alla fall till 

 stor del — blåsfötternas verk*). Hos oss har jag tills nu 



*) W. M. Schöyen, De for Äger, Eng og Have skadeligste In- 

 sekter og Smaakryb, p. 153. 



