229 



versättningarna förekommande aceusativformer: mllemdy = 

 oss och tiledely eder. 



Kazanska Votjakernas religion. 



Ehuru hedendomeii, såsom ofvantore anförts, ännu fort- 

 lefver bland de Kazanska Votjakerna, finner man dock vid 

 en närmare granskning af deras böner, att deras nationela 

 gudalära erhållit en viss lutning åt monotheismen, utan tvif- 

 vel genom deras beständiga beröring med de dem omgif- 

 vande muhammedanerna. Bönerna ställas i främsta rummet 

 till Osto Itimar, och nästan i hvarje bön uppräknas de öf- 

 riga gudomligheterna men blott såsom bipersoner vid sidan 

 af den egentliga guden. Deremot hafva de urgamla begraf- 

 ningsformerua bibehållit sig i Kazanska guvernementet bättre 

 än bland Vjatka Votjakerna, hos hvilka kristendomens yttre 

 antagande försvårat deras bibehållande. Castrén har i sin 

 snillrika, banbrytande finska mythologi framhållit, att det 

 herrskar i Finnarnes fornsägner en dubbel mening om andar- 

 nes vistelseort efter döden. Enligt den ena fortlefde de sitt 

 skugglif i grafven, enligt den andra samlades de alla på ett 

 ställe i underjorden. Den förra åsigten är, tillägger Castrén, 

 utan tvifvel den äldre liksom den äfven är den råare. Denna 

 Castréns åsigt bekräftas fullkomligt af Votjakernas uppfatt- 

 ning af lifvet efter döden. Någon benämning motsvarande 

 Finnarnes Manala eller Tuonela finnes icke i Votjakiska språ- 

 ket. I evangelii öfversättningarne återgifves begreppet hel- 

 vete med ordet saipydes, som dock egentligen betyder en- 

 dast: grafvens botten. Begrafningsceremonierna och bruken 

 vittna om, att man tänker sig att den aflidne fortsätter sitt 

 lif i grafven. Liket nedlägges i grafven utan kista. På graf- 

 ven. på en del orter äfven i grafven, läggas föremål, som 

 den aflidne anses mest behöfva, såsom sked, spade, kopp, på 

 en del orter äfven tobak och the samt åt barn någon lek- 

 sak. Om den aflidne var ogift uppmanas han elier hon att 

 gifta sig och att icke lefva allena. Då något barn dör, upp- 

 manas någon afliden anförvandt att taga vård om den lilla. 

 Öfver grafven uppföres åt den aflidne ett skyddstak (lipet) 



