230 



som uppbäres af 4 i jorden slagna pålar, som upptill före- 

 nas genom horisontala störar, hvilka betackas med lindbark. 

 Denna öfverbyggnad är påtagligen en efterbildning af Votja- 

 kernas boningshus. Men ehuru de aflidne sålunda tyckas hafva 

 hvar och en sitt särskilda hem, äro de likväl icke bundna 

 vid grafven, utan ströfva omkring i osjnilig gestalt, besöka 

 sina fordna jordiska hem samt dväljas i de djupa skogarne. 

 Ofta visa de sig i drömmen för sina lefvande anförvandter 

 och beklaga sig, i fall det ej till alla delar blifvit sörjdt för 

 deras behof i andra verlden. Sålunda berättades för mig att 

 någon i Uljaigurt underlåtit att resa den sedvanliga taköf- 

 verbjggnaden öfver en afliden anförvandts graf. Den aiiidne 

 visade sig dä för honom i drömmen och yttrade klagande: 

 hvarför har du lemnat mig utan skydd för regnet. Oaktadt 

 sålunda de hädangåugne efter döden hafva samma menskliga 

 behof, som under sitt jordelif, framträda de dock derjemte i 

 Votjakernas föreställning såsom begåfvade med öfvernatur- 

 1ig, nästan gudalik makt. De ega förmåga att hemsöka de 

 lefvande med sjukdomar och otöfva liksom gudarne inflj^tande 

 (påtagligen dock endast ett skadligt) på växtligheten. För 

 att göra de aflidne sig bevågna anställa Votjakerna libatio- 

 ner (Votj. kis'ton af å;«sYo=: jag gjuter) åt dem.*) Ät livarje 

 enskild afliden anställas följande libationer: 1) på tredje da- 

 gen efter hans död (kiiiii tii); 2) på sjunde dagen (sizym 

 tii); 3) 4:e dagen (niirdon) samt årsdagen (ares kis'ton) ef- 

 ter* hans död. Allmänna offer åt alla aflidne anställas der- 

 jemte 2 gånger om året: vår-libationen (tulys kis'ton) snö- 

 smältningstiden och höst-libationen (siz'yl kis'ton) i oktober. 

 Offret består af bröd, pannkaka, köttsoppa, öl och annat godt, 

 som Votjakerna värdera under sitt jordiska lif. Offret ka- 

 stas på grafven eller i ett tråg (tus') kring hvais kanter vax- 

 ljus blifvit fastade och uttalas dervid följande bön: Gamle 

 aflidne, I som aren och I som icke aren (närvarande) måtte 

 detta falla framför eder. Vredgens icke, sägande: I hafven 

 icke bragt oss offer. Hållen edra efterlefvande (auförvand- 



*) Dylika förekomma äfven bland den Ryska allmogen. 



