235 



är till sitt väsende dualistisk. Denna uppfattning är dock 

 grundfalsk, framkallad genom obekantskap med språket och 

 deraf följande missuppfattning och ofullständig insigt i guda- 

 läran. Till sin sedliga halt äro de Votjakiska gudarne lik- 

 som de grekiska menskliga. De vredgas om man försummar 

 dem, men äro vänligt sinnade mot dem, som ihågkomma 

 dem med offer. Öfvervägande är dock hos de Votjakiska 

 gudarne det välvilliga, menniskovänliga sinnelaget. Det lig- 

 ger något naivt patriarkaliskt i Votjakernas uppfattning af 

 gudarnes förhållande till menniskorna. De tilltala gudarne 

 i sina böner med barnslig förtrolighet och benämna sig gu- 

 darnes grannar. Någon representant för det onda finnes icke 

 bland de egentliga gudarne. Tvärtom anropas gudarnes bi- 

 stånd mot de onda varelser af lägre beskaffenhet, hvilka 

 åstadkomma sjukdomar och annat ondt. Liksom Fornfin- 

 narne hafva lånat af grannfolken benämningarne på de mäk- 

 tigaste onda makterna (piru, perkele), hafva äfven Votja- 

 kerna upptagit i sitt språk Tatarernas saitan = djefvul, och 

 2}eri = ond ande. 



Formerna för kulten äro hos Votjakerna i hög grad 

 utbildade, men bära derjemte tjdliga spår af ursprunglighet 

 och sjelfständig utveckling. Troligt är väl, att en långvarig- 

 beröring med muhammedaner och kristne bidragit till utbild- 

 ningen af Votjakernas gudstjenst-former, men att denna ut- 

 veckling dock har försiggått på inhemsk grund framgår deraf, 

 att formerna för kulten äro de samma öfverallt bland Vot- 

 jakerna både i Kazan och Ufa, der de bo omgifna af mu- 

 hammedaner, och i Vjatka, der det ryska inflytandet varit 

 det öfvervägande. Anmärkningsvärdt är att gudabilder icke 

 förekomma hos Votjakerna. Väl omtala äldre författare 

 (Georgi, Rytschkoff), att hos Votjakerna förekomma guda- 

 bilder under namn af mudor, men denna uppgift torde dock 

 bero på ett missförstånd. Votjakernas familjeoffer anställas 

 af husfadren (kuzo) i kokhuset, Votj. kua 1. knala. = Finsk, 

 kota, i hvars venstra bakre hörn, omkring .3 alnar från golf- 

 vet, tinnes ett heligt ställe på ett vid väggen fästadt bräde. 

 Detta bräde benämnes i Vjatka: vyle myc em pul^å^i upp- 



