238 



regn (zor kuns'kon). Dervid offi'as åt Inmar i Kazan en 

 häst och 2 hvita får, i Vjatka en röd eller hvit oxe och 2 får. 



Efter vårsådden följa de för en mängd byar gemen- 

 samma meren- eller eVenvös' offren, hvilka ofvanföre redan 

 varit omnämnda. 



Sedan skörden och höstarbetena afsliitats, anställas åter 

 såväl enskilta som allmänna offer. I början af oktober off- 

 ras i hvarje gård i kotan samt äfven i stor-kotan åt in-vii. 

 Detta offer benämnes siz'yl sur ■= höst-öl, till skilnad från 

 tulys sur vår-ölet, som på samma sätt firas i kotarna om 

 vårsommaren. Några dagar efter sizyl sur anställes i Vjatka 

 lud v ös^J as' kon = \nnd- offer åt invu. Offret förrättas af en 

 ärftlig offerprest, benämnd lud huz'o = lundens husbonde. 



Utom ofvannämnda öfver hela Votjaklandet allmänt fö- 

 rekommande offerfester finnas ännu en mängd andra af mera 

 lokal eller tillfällig beskaffenhet. 



Offerceremonierna äro ungefärligen desamme öfverallt 

 bland Votjakerna. Vid djuroffer kastas alltid blod, märg, 

 bitar af hjerta och lefver i elden, och yttrar offerpresten der- 

 vid: Måtte det varma blodet, ångan stiga upp till dig. 



Offren äro talrika. På den stora Nyrja-festen t. ex. 

 utom hästar och hornboskap ända till 60 får. 



Får man bedöma Votjakernas religiösa ifver och from- 

 het från deras egen ståndpunkt, äro de utan tvifvel ett af 

 Europas frommaste folk. 



Gudsmedvetandets och gudalärans sjelfständiga utveck- 

 ling hos Votjakerna synes mig lemna ett ytterligare stöd för 

 Aspelins på arkeologiska grunder stödda åsigt, att den per- 

 miska stammen höjt sig till en relativt högre bildning än de 

 öfriga ostfinska folken, och att en inhemsk och sjelfständig 

 kulturutveckling i fordna tider för sig gått vid Kamas strand. 



Fredrikshamn den 17 April 1879. 



Torsten G. Aminoff, 



