Skilnadan emellan varg- och räfungar. 



Af 



Fr. W. MäMin. 



Åtminstone i de flesta kommuner i vårt land betalas 

 för det närvarande ganska höga premier för fällandet af björ- 

 nar och vargar, och ehuru för ungar af nyss nämnda djur- 

 slag vanligen utbetalas endast hälften af den för de fullvux- 

 nas dödande bestämda summan, utfalla, såsom man äfven 

 kan förmoda, de flesta premier för ganska små ungar, som 

 blifvit anträffade ännu i boet eller lyan. Isynnerhet här i 

 den sydligaste delen af Finland upptes emellertid inför rätta 

 ganska ofta hudar af små räfungar med uppgift och försäk- 

 ran att de tillhört vargungar, men då nämnden vid en hä- 

 radsrätt åtminstone i de flesta fall hyser en annan åsigt be- 

 träffande de framlemnade hudarne, ålägges premie-sökanden 

 att af trovärdig sakkännare förskaffa sig intyg öfver de för- 

 menta vargungarnes äkthet. Åtminstone tvenne gånger har 

 jag sett intyg t. o. m. af buntmakare öfver hudar af otvif- 

 velaktiga räfungar derpå att de tillhört vargungar och vid 

 dessa uppgifna tillfällen hade häradsrätten äfven uttrycke- 

 ligen häuskjutit den tvifvelaktiga frågans afgörande till zoo- 

 logie professorns pröfning. Att en dylik premie-sökande se- 

 dermera icke är angelägen om ett intj-g, som icke motsva- 

 rar hans beräkningar, är naturligt och saken stannar då der- 

 vid. — Ehuru hudar af alldeles små varg- och räfungar ega 

 en viss likhet med hvarandra och dimensionerna icke heller 

 lemna någon ledning för bedömandet af den relativa stor- 

 leken, då ungarnes ålder icke är känd, kunna de sednare 

 likväl i de flesta fall — måhända alltid — igenkännas på 

 en hvit svansspets. Antagligen med kännedom om detta för- 

 hållande afnyper en fintlig premie-sökande den omnämnda 



