250 



guld och jern genuina benämningar; de på blj och brons 

 äro deremot lånade. — All handel har ursprungligen varit 

 byteshandel; detta innebär äfven det turkiska namnet på detta 

 begrepp ('"''tagning-gifning'''). Begreppet pris betecknas med 

 ett ord, som egentligen betyder motvigt, motsvarighet. Köp- 

 man betyder ursprungligen vandringsman, fremling; en an- 

 nan benämning på köpmannen är 'Men med melankoli be- 

 häftade, den kringirrande"''', hvilka benämningar tyda derpå, 

 att nomaderna blott tidtals besöktes af kringvandrande köp- 

 miln. Ett sällskap af sådane, en karavan^ har äfven genuint 

 namn. Penningar benämnas med samma ord som silfver. 

 Längdmått och vigtmått hafva genuina namn; rymdmått der- 

 emot ej. Benämningarne för aln och famn hafva äfven här 

 sitt ursprung från dimensioner i menniskokroppen ; ett väga- 

 längdsmått betyder ursprungligen rop, rophåll; denna benäm- 

 nings uppkomst är således analog med den för några dylika 

 benämningar på det finska språkområdet. 



Likasom på sistnämnda gebit äro i turkiskan benäinnin- 

 garne på slägtskapsförhållanden mycket talrika och minutiösa, 

 och språket vittnar äfven tydligt om den strängt patriarka- 

 liska karakter, de urturkiska sociala inrättningarne hade. Öf- 

 ver den enskilda familjens hufvud stod aulens (tältgruppens), 

 öfver denne stammens chef och öfver stamcheferna i en sed- 

 nare tid khanen^ hvars benämning Vämbéry anser härstamma 

 från den närbeslägtade mongoliskan och ursprungligen betyda 

 ordnare, domare. Ur chefsklassen utbildade sig tidigt en 

 högre klass eller ett slags adel^ hvars medlemmar kallades 

 de '''h vitbenige'''', i motsats till folket, som hette de '■svart- 

 benige'''. För begreppet furste finnas äfven några andra be- 

 nämningar än khan. En af dem betyder ursprungligen "'"'verk- 

 ställare af blodshämden'"'. Denna tillhörde väl egentligen den 

 dödades familj eller slägt, men när samlifvet begynte ordna 

 sig till ett verkligt samhälle, gjorde sig olägenheterna af 

 blodshämdens privata utöfning mer och mer kännbara, hvar- 

 för först flera familjer och sednare hela stammar förenade 

 sig om en gemensam blodshämnare, hvars värdighet slutligen 

 blef furstlig och ärftlig. Här se vi tydligen en af hufvud- 



