251 



orsakerna till uppkomsten af öfverhet. Äfven för begreppen 

 lag, domare^ utskyld finnas genuina benämningar i turkiskan. 



Plundringståg och krig voro af urgammalt hemmastadda 



på steppen. Det väcker derför ingen förvåning, att i detta 

 språks ordförråd finnas genuina benämningar på härnadståg, 

 öfverfall, krigsförklaring, krigshär, krig, slagtning,förtrux>p, 

 eftertrupp, vakt, front, trumma, fana m. fl. 



Af det anförda framgår, att den ursprungliga eller, så 

 att säga, den genuina kulturen hos de turkiska folken icke 

 varit obetydlig. Anmärkningsvärdt är dock det stationära i 

 denna kultur; sedan århundraden, ja årtusenden, har den hos 

 steppfolken stått ungefär på samma punkt. Detta är måhända 

 ett bevis till derpå, att steppen och nomadlifvet ej utgöra 

 den mark, hvarpå den menskliga odlingen skall slå ut i blom. 

 Det har likväl funnits en tid, då steppfolkens kultur äfven 

 bidragit till kulturen hos några grannfolk, hvilka sedermera 

 gått långt framom de förra på civilisationens vädjobana. Detta 

 utvisa t. ex. de många turkiska kulturorden i magyariskan, 

 hvilket språk ur turkiskan lånat bland annat namnen på så- 

 dana föremål som hvete, korn, skära, gryn, oxe, höna och 

 på begrepp sådana som gud, djefvul, lag, ed, krigshär: till- 

 ochmed det gåtlika namnet på ett kristet gudshus egyhåz 

 kan förklaras endast ur turkiskan, deri ege, eje betyder herre, 

 gud, hvilket ord på magyariskt område blifvit sammanställdt 

 med magy. håz hus. Äfven i ryskan hafva många turkiska 

 kulturord vunnit inträde under det långvariga mongoliskt-tata- 

 riska herraväldet; sådana äro t. ex. xaJiaTi, schlafrock, Ky- 

 uiaKt bälte, hxohtt, ädelsten, xapii, kost, vägkost, uiaTepi. 

 tält, Kapayjit vakt, ecayJii» kosackofficer, acaKt skatt i pels- 

 verk, Kasna kronokassa, kronomedel, xaMra stämpel, bomärke, 

 HiiHt rangklass. 



Slutligen må ur ifrågavarande arbete Vämbéry's åsigt 

 om akkadiskans eller sumeriskans förhållande till de ural- 

 altaiska språken anföras. Härom uttalar han sig derhän, att 

 han i kilskriftens akkadiska eller sumeriska språkmonumen- 

 ter, hvilka man uppgifvit tillhöra den ural-altaiska stammen, 

 ej hade funnit något det ringaste, som kunde berättiga ett 



