307 



mänhet företedde vid slutet af läseterminei-ne anblicken af 

 kraftuttömning och slapphet, hvijken knappt den långa ledig- 

 heten af mellanterminen förslog att reparera, och gälde detta 

 framförallt fruntimmersskolornes elever. Hos dem förekommo 

 fall af närsynthet, snedhet, krökning af ryggraden, blodfat- 

 tigdom och bleksot i ett oroväckande förhållande. Och otvif- 

 velaktigt hade mången till följd af öfveransträngning un- 

 der sin skoltid fått fortlefva sin öfriga tid med bruten helsa 

 eller såsom krympling. Säkert har mången äfven af samma 

 anledning blifvit nedbäddad i en förtidig graf. Detta sam- 

 manföll med det faktum, att skolan, der eleverne för genom- 

 gående af fullständig kurs nödgas tillbringa i medeltal 12,000 

 timmar på skolbänkarne just under utvecklingsåren, icke in- 

 nehöll i sitt program någon tillsyn af läkare. Det var mig 

 då tydligt att i vårt lands skolor vården om elevernas fysiska 

 utveckling icke hållit jemna steg med arbetet för deras an- 

 deliga förkofran. Då derjemte just den tiden en komité var 

 nedsatt för utarbetande af förslag till ny skolordning, hvil- 

 ket förslag sedan ock blef stadfästadt utan att någon speciel 

 raedicinalauktoritet häröfver blifvit hörd, ansåg jag mig böra 

 ingå till landets regering med framställning, huruvida icke 

 skäl vore för handen att den vetenskap, hvilken par prefe- 

 rence omfattar menniskans fysiska lif, borde tagas till råds 

 äfven vid öfvervakandet af arbetet i skolan. 



Medicinalöfverstyrelsen blef då anbefalld att bringa detta 

 ärende till diskussion vid det allmänna skolläraremötet, hvil- 

 ket var utsatt att hållas härstädes i iuni månad 1867. Jaa,- 

 bevarar i lidigt minne denna märkeliga konferens, hållen 

 just i detta rum. Landets ypperste skolman togo nu detta 

 ärende under ompröfning, men ingen enda fann skäl att in- 

 stämma i medicinalchefens så oväntade och sannolikt i deras 

 tanke så opåkallade förslag. Tvärtom uttalade man sig der- 

 hän, att skolman i allmänhet förstå sig bättre på hithörande 

 ämnen, än läkarene. 



Det kunde härtill anföras ännu att vissa exempel tyda 

 på att opinionen hos oss i detta hänseende ställer sig annor- 

 lunda i teorin än i praktiken inom ännu högre kretsar. I 



